П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 квітня 2025 року
м. Київ
справа № 990/26/25
провадження № 11-72заі25
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідачки Усенко Є. А.,
суддів Банаська О. О., Булейко О. Л., Власова Ю. Л., Гриціва М. І., Єленіної Ж. М., Кишакевича Л. Ю., Короля В. В., Кравченка С. І., Кривенди О. В., Мазура М. В., Пількова К. М., Погрібного С. О., Ступак  О. В., Ткача І. В., Уркевича В. Ю., Шевцової Н. В.,
розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до держави України в особі Верховної Ради України, Президента України, Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною, визнання фактів, зобов`язання вчинити певні дії, апеляційне провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 24.01.2025 (суддя-доповідачка Васильєва І. А., судді Гімон М. М., Дашутін І. В., Хохуляк В. В., Юрченко В. П.),
У С Т А Н О В И Л А:
1.            Зміст позовної заяви та судового рішення, ухваленого щодо неї
1.1.         ОСОБА_1 звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (далі - Касаційний адміністративний суд) як суду першої інстанції з позовною заявою до держави України в особі Верховної Ради України, Президента України, Міністерства юстиції України, у якій просив:
1) визнати факт, що закони України «Про безоплатну правову допомогу» та «Про прокуратуру» не відповідають Конституції України;
2) визнати факт, що відповідачі, маючи право звернутися до Конституційного Суду України, бездіяли та не вчинили жодних дій для усунення проблем у законодавстві;
3) визнати факт, що відповідачі, маючи право звернутися до Верховного Суду, бездіяли та не вчиняли жодних дій для усунення цих проблем у законодавстві, а відтак винні у тому, що закони не відповідають Конституції України;
4) визнати протиправною бездіяльність відповідачів, що призвела до порушення права позивача на правову допомогу;
5) зобов`язати відповідачів вчинити дії для відновлення права позивача на безоплатну правову допомогу, у тому числі шляхом надання ефективної юридичної допомоги в межах системи безоплатної правової допомоги, а також шляхом усунення недоліків у чинному законодавстві, що дозволяють не надавати таку допомогу;
6) зобов`язати відповідачів вчинити дії для відновлення права позивача на представництво прокуратурою, у тому числі шляхом ініціювання необхідних змін до Закону України «Про прокуратуру»;
7) зазначити, що право позивача на відшкодування матеріальної та моральної шкоди відповідно до статті 56 Конституції України буде заявлене окремим позовом у межах цивільного процесуального законодавства України;
8) зобов`язати Президента України як гаранта дотримання Конституції України (стаття  102) забезпечити захист позивача, включаючи надання позивачу ефективної правової допомоги;
9) зобов`язати Міністерство юстиції України вжити заходів щодо надання позивачу представника в суді для захисту його прав;
10) зобов`язати Верховну Раду України усунути порушення законодавства, що призвели до порушення його прав, та привести закони у відповідність зі статтею 59 Конституції України, зокрема розглянути питання про ліквідацію центрів з надання безоплатної правової допомоги і відновити захист вразливих верств населення через представництво прокуратурою, як це було раніше.
1.2.        На обґрунтування позову позивач зазначив про порушення державою Україною в особі органів державної влади його, ОСОБА_1 , конституційних прав, а саме права на правову допомогу. У контексті наведеного вказує на необхідність визнання ряду законів такими, що не відповідають Конституції України, що є наслідком зобов`язання державних органів влади усунути порушення законодавства шляхом приведення ряду законів у відповідність до Конституції України, а також зобов`язання забезпечити захист прав позивача, включаючи надання йому ефективної правової допомоги та надання представника в суді для захисту його прав.
1.3.        Позивач зазначає, що первинним порушенням його прав стало незаконне обмеження права на пенсію та соціальну допомогу через установлення заниженого прожиткового мінімуму в законах України про Державний бюджет України на 2021-2025 роки та неконституційність норми Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що змусило його звернутись за правовою допомогою та до суду. Натомість через недоліки в Законі України «Про безоплатну правову допомогу» він, ОСОБА_1 , якісної та своєчасної правової допомоги не отримав, а зміни до Закону України «Про прокуратуру» позбавили його можливості отримати захист від прокуратури. Вказує, що відсутність правової допомоги призвела до нерозгляду по суті його судових спорів (понад 30 адміністративних справ та 6 кримінальних), унаслідок чого він був позбавлений можливості ефективно довести свою позицію в суді та отримати відшкодування матеріальної та моральної шкоди, що суперечить статті 55 Конституції України. Відповідальність за це лежить на Верховній Раді України, Президенті України, Міністерстві юстиції України, які відповідальні за відповідність законів Конституції України.
1.4.        Касаційний адміністративний суд ухвалою від 24.01.2025 позовну заяву повернув позивачу на підставі пункту 6 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).
1.5.        Касаційний адміністративний суд виходив з того, що в КАС визначено вичерпний перелік суб`єктів владних повноважень - відповідачів у справах, які підсудні Верховному Суду як суду першої інстанції; справи за позовами до інших суб`єктів владних повноважень Верховному Суду як суду першої інстанції не підсудні.
1.6.        Ураховуючи, що позивач усупереч нормі частини п`ятої статті 172 КАС в одній позовній заяві об`єднав позовні вимоги, розгляд яких належить до юрисдикції Верховного Суду як суду першої інстанції [позовні вимоги до Президента України, Верховної Ради України], з позовними вимогами, які за інстанційною юрисдикцією Верховний Суд не може розглядати [позовні вимоги до Міністерства юстиції України], Касаційний адміністративний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для повернення позовної заяви ОСОБА_1 .
1.7.        Поряд з таким висновком суд першої інстанції звернув увагу позивача на те, що його позовні вимоги про визнання законів України «Про безоплатну правову допомогу» та «Про прокуратуру» такими, що не відповідають вимогам Конституції України, не підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства, а входять до сфери виключної компетенції Конституційного Суду України, оскільки за частиною першою статті 1 Закону України «Про Конституційний Суд України» Конституційний Суд є органом конституційної юрисдикції, який забезпечує верховенство Конституції України, вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених Конституцією України випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до Конституції України.
2.            Зміст та обґрунтування вимог, наведених в апеляційній скарзі
2.1.         ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на ухвалу Касаційного адміністративного суду від 24.01.2025, у якій просить її скасувати, вирішити спір по суті та задовольнити його позов.
2.2.        Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що він просив визнати Закон України «Про безоплатну правову допомогу» таким, що не відповідає вимогам Конституції України, оскільки його позовні вимоги стосуються бездіяльності Президента України щодо неусунення проблем чинного законодавства, яка порушує його конституційні права.
2.3.        Як стверджує позивач, Касаційний адміністративний суд помилково зазначив, що його позов містить кілька позовних вимог, оскільки він заявляв лише одну позовну вимогу - усунути порушення його конституційних прав та визнати протиправними дії і бездіяльність органів влади, відповідальних за відповідність законів Конституції України. Визнання порушення одного права (права на судовий захист та/або правничу допомогу) зумовлює порушення інших його прав та свобод, передбачених Конституцією України. 
2.4.        Зазначає, що цей спір належить до юрисдикції адміністративних судів відповідно до статей 19, 264, 266 КАС, а стаття 172 цього Кодексу не може бути застосовна в цій справі. На переконання позивача, суд першої інстанції: 1) неправильно встановив відповідачів, вказавши, що відповідачами є Президент України, Верховна Рада України, Міністерство юстиції України, оскільки відповідач у цій справі - держава Україна; 2) не запропонував замінити неналежних відповідачів на державу Україну в особі відповідного органу, якщо позов подано не до тієї особи.
2.5.        Також позивач просить узяти до уваги його позовну заяву з усуненням недоліків [до апеляційної скарги позивач долучив позовну заяву з уточненням змісту позовних вимог], у якій він до того ж зазначив Міністерство юстиції України третьою особою [як і в апеляційній скарзі] та уточнив свої позовні вимоги. Зазначає, що, проаналізувавши оскаржуване судове рішення, дійшов висновку, що оскільки саме Президент України уповноважений і підписав закон [за змістом апеляційної скарги, йдеться про Закон України «Про безоплатну правову допомогу»], зазначений ним у позовній заяві відповідач - Міністерство юстиції України може бути третьою особою у справі, що не змінює предмет позову до держави України, оскільки саме держава є відповідачем за його позовом.
2.6.        26.03.2025 ОСОБА_1 подав до Великої Палати Верховного Суду заяву (з найменуванням її у різних частинах «Позовна заява», «Пояснення», «Клопотання»), в якій, так само зазначаючи, що через невідповідність законів Конституції України порушені його конституційні права (право на соціальний захист, достатній життєвий рівень, судовий захист), просить:
«1. Визнати протиправними дії Відповідача з прийняття законів з порушенням вимог Конституції України та законів України.
2. Визнати дії Відповідача щодо відмови у зверненні до Конституційного Суду України протиправними.
3. Визнати протиправними дії Відповідача щодо створення перешкод у доступі до медичних послуг через вимогу придбати iphone та використання електронних сервісів.
4. Зобов`язати Відповідача нарахувати та виплатити [йому] пенсію по втраті годувальника відповідно до норм Конституції України, законів України та з урахуванням висновків суду щодо тлумачення терміну «непрацездатна особа», та надати йому рішення суду з таким тлумаченням.
5. Зобов`язати Відповідача забезпечити йому доступ до медичних послуг без вимоги придбання iphone та використання електронних сервісів шляхом надання альтернативних способів отримання медичної допомоги (наприклад паперові рецепти, запис на прийом за телефоном).
6. Розглянути можливість об`єднання вимоги стягнути з Відповідача на його користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок протиправних дій у розмірі 185 068,85 грн, що включає недоотриману пенсію та витрати на лікування, спричинені відсутністю доступу до медичних послуг …
7. Зупинити провадження у … справі та звернутись до Конституційного Суду України з клопотанням щодо перевірки конституційності статей 27, 28, 36, 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нормативно-правових актів, які встановлюють вимогу наявності смартфону та використання електронних сервісів для отримання медичних послуг щодо їх відповідності Конституції України».
2.7. Подібні за змістом доводи та вимоги ОСОБА_1 виклав у заяві (з найменуванням її у різних частинах «Позовна заява», «Пояснення», «Клопотання»), яка надійшла до Великої Палати Верховного Суду 27.03.2025.
3.            Рух апеляційної скарги
3.1.        Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 26.02.2025 відкрила апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Касаційного адміністративного суду від 24.01.2025, а ухвалою від 13.03.2025 призначила справу до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
4.            Позиція відповідачів щодо апеляційної скарги позивача
4.1.        Верховна Рада України у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не погоджується з наведеними в ній доводами, стверджує, що вони не спростовують висновок Касаційного адміністративного суду в ухвалі від 24.01.2025 щодо підстави для повернення позовної заяви.
4.2.        Інші, зазначені ОСОБА_1 в позовній заяві суб`єкти владних повноважень, відзивів на апеляційну скаргу не подали.
5.            Норми права, які регулюють спірні правовідносини, та висновки Великої Палати Верховного Суду щодо їх застосування у цій справі
5.1.        Заслухавши суддю-доповідачку, дослідивши матеріали справи та наведені в апеляційній скарзі доводи, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
5.2.        Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
5.3.        Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
5.4.        Адміністративний суд - суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ (пункт 3 частини першої статті 4 КАС).
5.5.        Згідно із частиною першою статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.
5.6.        Право на судовий захист реалізується особою шляхом подання позовної заяви до суду, вимоги щодо форми та змісту якої встановлені нормами статті 160 КАС.
5.7.        Згідно із частиною першою цієї статті у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
5.8.        У позовній заяві зазначаються, зокрема: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи [сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач (частина перша статті 46 КАС); учасниками справи є сторони, треті особи (частина перша статті 42 КАС)]; зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача (пункти 2, 4, 5, 9 частини п`ятої статті 160 КАС).
5.9.        Вимога статті 160 КАС щодо зазначення у позовній заяві відповідача має значення не тільки в матеріально-правовому аспекті публічно-правового спору, за вирішенням якого особа (позивач) звертається до суду, але й у процесуальному: перш ніж відкрити провадження у справі, суддя відповідно до частини першої статті 171 цього Кодексу має з`ясувати, чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.
5.10.     Частиною четвертою статті 22 КАС установлено вичерпний перелік справ, які підсудні Верховному Суду як суду першої інстанції, а саме: справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи за позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Рахункової палати, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, рішень, дій чи бездіяльності органів, які обирають (призначають), звільняють членів Вищої ради правосуддя, щодо питань обрання (призначення) на посади членів Вищої ради правосуддя, звільнення їх з таких посад, оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів призначення суддів Конституційного Суду України у процесі конкурсного відбору кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України, а також Дорадчої групи експертів щодо оцінювання таких кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України, бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо невнесення до Верховної Ради України законопроєкту на виконання (реалізацію) рішення Українського народу про підтримку питання загальнодержавного значення на всеукраїнському референдумі за народною ініціативою
5.11.     Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, бездіяльності Кабінету Міністрів України визначені у статті 266 КАС. Правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ, зокрема, щодо: законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, указів і розпоряджень Президента України (пункт 1 частини першої); законності дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (пункт 2 частини першої).
5.12.     Згідно із частиною першою статті 21 КАС позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою. При цьому закон (частина друга цієї статті) дозволяє об`єднати кілька пов`язаних вимог в одній позовній заяві, які територіально підсудні різним місцевим адміністративним судам. Дозволу на об`єднання в одній позовній заяві кількох пов`язаних вимог, щодо яких визначено різну інстанційну підсудність, КАС не надає.
5.13.     Положенням цієї процесуальної норми кореспондують правило частини  першої статті 172 КАС, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.
5.14.     Водночас у цій статті (в частинах четвертій - шостій) встановлено заборони об`єднувати в одне провадження кілька вимог, щодо яких закон визначає особливості порядку їх розгляду. Зокрема, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом (частина четверта цієї статті), а також щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам (частина п`ята цієї статті).
5.15.     Поряд із цим закон установлює умову, за якої суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або кілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства і розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, буде продовжувати здійснювати суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог (частина шоста статті 172 КАС).
5.16.     Нормами КАС імперативно врегульовано підсудність адміністративних справ з визначенням категорій справ, які підлягають розгляду Верховним Судом як судом першої інстанції та не підлягають розгляду іншими адміністративними судами в разі об`єднання у позові вимог, які хоч і пов`язані між собою, але їх розгляд віднесено до підсудності іншого адміністративного суду як суду першої інстанції. Так само такі об`єднані позовні вимоги не підлягають розгляду Верховним Судом. У разі об`єднання в одній позовній заяві вимог, які підсудні Верховному Суду, з вимогами, які мають іншу інстанційну юрисдикцію, позовна заява підлягає поверненню на підставі пункту 6 частини четвертої статті 169 КАС як подана з порушенням правил об`єднання позовних вимог.
5.17.     Як свідчить зміст позовної заяви ОСОБА_1 , яка була у провадженні Касаційного адміністративного суду, позивач об`єднав кілька вимог до різних відповідачів. Одні з цих вимог заявлені до держави України в особі Президента України, Верховної Ради України та за правилами інстанційної юрисдикції підлягають розгляду Касаційним адміністративним судом як судом першої інстанції, а інші вимоги - до Міністерства юстиції України цьому суду не підсудні.
5.18.     Що ж до доводу ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, що позов він пред`явив до держави України, яка і є відповідачем у справі, то слід зазначити, що в адміністративній справі держава бере участь як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, і що визначення цього органу (як і звернення до суду з адміністративним позовом) є процесуальним правом особи, яка звертається до адміністративного суду за захистом порушеного права (позивача). 
5.19.     Оскільки ОСОБА_1 об`єднав у позовній заяві вимоги, щодо яких законом визначена підсудність різним судам, а правових підстав для їхнього роз`єднання в окремі провадження, щоб після роз`єднання Верховний Суд як суд першої інстанції міг розглядати в іншому (самостійному) провадженні позовні вимоги до Президента України та Верховної Ради України, немає, то висновок Касаційного адміністративного суду про повернення позовної заяви на підставі пункту 6 частини  четвертої статті 169 КАС є правильним. 
5.20.     Аналогічну правову позицію щодо застосування норми пункту 6 частини четвертої статті 169 КАС у подібних процесуальних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду неодноразово викладала, зокрема, в постановах від 02.10.2019 (справа № 9901/382/19), від 19.09.2019 (справа № 9901/62/19), від 14.08.2019 (справа № 9901/430/19), від 02.03.2023 (справа № 215/3640/22), від 11.07.2024 (справа № 990/198/24), від 05.12.2024 (справа № 990/308/24).
5.21.     З огляду на встановлені КАС процесуальні обмеження на звернення до адміністративного суду з позовом, з яким звернувся позивач, повернення його позовної заяви обумовлено вимогою норм процесуального права щодо розгляду справи належним судом.
5.22.     Згідно із частиною восьмою статті 169 КАС повернення позовної заяви не позбавляє позивача права повторно звернутися до адміністративного суду в порядку, встановленому законом, а тому не є обмеженням доступу позивача до суду.
5.23.     Зважаючи на недотримання ОСОБА_1 правил об`єднання позовних вимог, а також відсутність підстав для застосування положень статті 172 КАС, суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву на підставі пункту 6 частини четвертої статті 169 цього Кодексу, не допустив порушень норм процесуального права.
5.24.     Стосовно тієї обставини, що позивач додав до апеляційної скарги уточнену позовну заяву, в якій уточнив відповідачів та позовні вимоги, а також стосовно вимог позивача, викладених в заявах (з найменуванням їх у різних частинах тексту «Позовна заява», «Пояснення», «Клопотання») від 26.03.2025, 27.03.2025, то слід зазначити, що, як можна зрозуміти з їх змісту, вони сформульовані як нові вимоги. Водночас за правилами частини п`ятої статті 308 КАС суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції. Апеляційна скарга подана ОСОБА_1 на ухвалу Касаційного адміністративного суду від 24.01.2025, законність та обґрунтованість якої відповідно до частини першої статті 308 КАС і перевіряє Велика Палата Верховного Суду. 
5.25.     Доводи позивача, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують правильності правових висновків Касаційного адміністративного суду в оскаржуваній ухвалі.
6.            Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
6.1.        Згідно з пунктом 1 частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
6.2.        Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
6.3.        Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви ОСОБА_1 , правильно застосував норми процесуального права, тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а ухвалу Касаційного адміністративного суду від 24.01.2025 - без змін.
Керуючись статтями 242, 266, 315, 316, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 24.01.2025 у справі № 990/26/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідачка                                                                                                 Є. А. Усенко
Судді:                                     О. О. Банасько                                                         О. В. Кривенда
                                                О. Л. Булейко                                                           М. В. Мазур
                                                Ю. Л. Власов                                                            К. М. Пільков
                                                М. І. Гриців                                                               С. О. Погрібний
                                                Ж. М. Єленіна                                                           О. В. Ступак
                                                Л. Ю. Кишакевич                                                     І. В. Ткач
                                                В. В. Король                                                             В. Ю. Уркевич
                                                С. І. Кравченко                                                         Н. В. Шевцова