ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/6897/24                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Бабич А.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  28 травня 2025 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
          головуючий суддя                              Грибан І.О.
          судді:                                                  Ключкович В.Ю.
                                                            Кузьмишина О.М.

          розглянув у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про зобов`язання вчинити дії,-

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, у якому просив суд:
- зобов`язати відповідача-2 зробити перерахунок пенсії за віком відповідно до законів України «Про державну службу України», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зарахувати до стажу державної служби періоди роботи: з 28.03.2017 до 17.07.2023 згідно з записами в трудовій книжці, а також зарахувати вислугу один рік за півтора за службу у віддаленій місцевості згідно з довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 з 26.12.19980 до 01.08.1986, та урахувати вже визнаний стаж державної служби 11 років 8 місяців (з 28.12.2000 до 27.08.2012), а загалом стаж державної служби становить 26 років 3 місяці 24 дні згідно з записами в трудовій книжці та довідкою від ІНФОРМАЦІЯ_4;
- призначити пенсію, як державному службовцю з урахуванням перерахунку.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2024 року позовні вимоги задоволено частково:
- визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій від 07.03.2024 №971220155575 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії в частині переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області у порядку, межах, спосіб і строки, визначені законом, зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 період роботи з 28.03.2017 до 17.07.2023 згідно з записами в трудовій книжці та перевести на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з моменту звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, а саме з 28.02.2024.
- у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.
Також, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, про наявність правових підстав для зарахування до стажу державної служби ОСОБА_1 період роботи з 28.03.2017 до 17.07.2023 згідно з записами в трудовій книжці та переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з моменту звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, а саме з 28.02.2024.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2024 року та 08 жовтня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзивів на апеляційні скарги, а також витребувано матеріали справи з суду першої інстанції, які надійшли 10 жовтня 2024 року.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення. 
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року продовжено строк розгляду адміністративної справи на розумний строк, достатній для всебічного та повного розгляду справи та на підставі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.
Також позивачем подано на адресу Шостого апеляційного адміністративного суду додаткові пояснення по справі №580/6897/24.
          Переглядаючи справу в межах доводів апеляційних скарг на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.
          Як убачається з матеріалів справи , позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є пенсіонером з інвалідності 2-групи, що підтверджується паспортом № НОМЕР_1 та пенсійним посвідченням НОМЕР_2 . 
28.02.2024 позивач звернувся до відповідача-1 із заявою про перерахунок та переведення на пенсію за віком відповідно до ЗУ «Про державну службу». До заяви додав: паспорт, довідку ГУ Держгеокадастру у Черкаській області про заробітну плату №31-23-0.5-1477/2-24 ( станом на лютий 2024 рік становить: посадовий оклад - 25842,00грн., надбавка за 5 ранг - 600,00грн., надбавка за вислугу років (30%) (за стаж державної служби 24 роки) - 7752,60 грн. (усього - 34194,6грн.), трудову книжку НОМЕР_3 .
Заява позивача, яка зареєстрована 28.02.2024 за №996,розглянута відповідачем-2 за принципом екстериторіальності. За результатами розгляду заяви прийнято рішення від 07.03.2024 №971220155575 про часткову відмову у перерахунку пенсії. 
Підставою відмови у рішенні відповідач-2 зазначив, що на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723 з 01.05.2016 мають право особи, які на день набрання чинності Законом України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу»: 
- займають посади державної служби та мають не менше як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону «Про державну службу» та актами КМУ; 
- мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених вказаним вище законодавством, незалежно від факту роботи на державній службі станом на 01.05.2016. 
Оскільки позивач з 18.07.2023 є непрацюючим пенсіонером, стаж державної служби станом на 01.05.2016 становить 11 років 08 місяців (з 28.12.2020 до 27.08.2012), на день набрання законної сили Законом України від 10.12.2015 №889 «Про державну службу» позивач не займав посади державної служби, вирішив відмовити у перерахунку пенсії в частині переведення позивача на пенсію за іншим Закону.
Листом від 11.03.2024 №2300-0206-8/17287 відповідач-1 на заяву позивача від 28.02.2024 №966 повідомив про рішення від 07.03.2024 №971220155575  прийняте відповідачем-2,  надіславши його позивачу.
Вважаючи вказану відмову відповідачів протиправною, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що відмова в переведенні на пенсію державного службовця є безпідставною, оскільки позивач на день звернення із заявою мав стаж державної служби понад 20 років, посилаючись на записи в трудовій книжці у періоді з 28.03.2017 до 17.07.2023 про перебування позивача на посадах державної служби Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, Державної екологічної інспекції Центрального округу, та  відомості, викладені у довідці ГУ Держгеокадастру у Черкаській області від 27.02.2024 №31-23-0.5-1477/2-24 щодо стажу роботи -  24 роки.
Разом з тим, суд першої інстанції вважав безпідставними вимоги позивача щодо зарахування вислуги один рік за півтора за службу у віддаленій місцевості з 26.12.19980 до 01.08.1986 згідно з довідкою №768 від 23.04.2024, виданою ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки остання видана після прийняття відповідачем-2 оскаржуваного рішення, до заяви про переведення на інший вид пенсії не надавалася та відповідачем не досліджувалася.     
Надаючи правову оцінку обставинам справи, з урахуванням доводів апеляційних скарг, колегія суддів зазначає наступне.
Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом.
Право на пенсійне забезпечення гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Зміст та обсяг права громадян на пенсійне забезпечення полягає у їх матеріальному забезпеченні шляхом надання трудових і соціальних пенсій, тобто щомісячних пенсійних виплат відповідного розміру в разі досягнення особою передбаченого законом віку чи визнання її інвалідом або отримання членами її сім`ї цих виплат у визначених законом випадках. Встановивши в законі правові підстави призначення пенсій, їх розміри, порядок обчислення і виплати, законодавець може визначати як загальні умови їх призначення, так і особливості набуття права на пенсію, включаючи для окремих категорій громадян пільгові умови призначення пенсії залежно від ряду об`єктивно значущих обставин, що характеризують трудову діяльність (особливості умов праці, професія, виконувані функції, кваліфікаційні вимоги, обмеження, ступінь відповідальності тощо). Законодавець повинен робити це з дотриманням вимог Конституції України, в тому числі принципів рівності та справедливості.
За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Так, основним Законом, що регулює питання пенсійного забезпечення громадян є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058).
Статтею 45 цього Закону визначено: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Умови призначення пенсії державним службовцям з 01.05.2016 визначаються Законом України «Про державну службу» № 889 від 10.12.2015 (далі Закон № 889), який регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням.
У зв`язку з набуттям з 01 травня 2016 року чинності зазначеним Законом, положення Законом України «Про державну службу» № 3723 від 16.12.1993 (надалі - Закон №3723), яким до 01.05.2016 визначалися умови призначення пенсії державним службовцям, втратили чинність, в тому числі норми, якими було врегульоване пенсійне забезпечення державних службовців (крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у п.10 і 12 розділу XI Закону №889).
Відповідно до ч. 1 статті 37 Закону № 3723 на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Отже, необхідною умовою для наявності у осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, права на пенсію відповідно до згаданої статті є досягнення такими особами певного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому зазначений вік визначається ст. 26 Закону № 1058.
Пунктами 10 і 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889 передбачено право на призначення пенсії згідно ст.37 Закону №3723 особам, які:
- досягли пенсійного віку: чоловіки - 63 роки, жінки - 60 років; 
- мають страховий стаж: чоловіки - 35 років, жінки - 30 років; 
- не призначали раніше пенсію відповідно до Закону №3723; 
- на день набрання чинності Законом №889 займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723 та актами Кабінету Міністрів України, або на день набрання чинності Законом №889 мають не менш як 20 років сажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723 та актами Кабінету Міністрів України незалежно від факту роботи на державній службі станом на 01 травня 2016 року.
Тобто, до 1 травня 2016 (дата набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ) право на пенсію державного службовця мали чоловіки, які: досягли певного віку 63 роки та мають передбачений законодавством страховий стаж; мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Після 1 травня 2016, законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.
Згідно з Законом № 3723 до стажу, який дає право на призначення пенсії державного службовця, зараховується лише час перебування на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців станом на день набрання чинності Законом №889, тобто на 01.05.2016 року.
Так, відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Згідно із пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Аналогічні положення закріплені у Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 року №622 (далі - Порядок №622).
Відповідно до пункту 2 вказаного Порядку, згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №889-VIII на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII мають право особи, які на день набрання чинності Законом №889-VIII мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України; займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України.
Так, відповідно до частини першої статті 37 Закону №3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Таким чином право на пенсію державного службовця за змістом частини першої статті 37 Закону №3723-ХІІ мали особи, які:
а) досягли певного віку;
б) мають передбачений законодавством страховий стаж;
в) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Тобто, за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 15.12.2020 у справі №560/2398/19.
При цьому пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством, а саме відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283 (далі - Порядок №283).
Вказане у сукупності свідчить про те, що набутий до 01.05.2016 стаж роботи на посадах державної служби зараховується до стажу державної служби, величина якого, окрім іншого (страхового стажу, віку особи) має вплив на наявність у особи права на пенсію, що призначається на підставі пунктів 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII.
Водночас після 01.05.2016 у зв`язку із набранням чинності Законом №889-VІІІ кардинально змінено порядок пенсійного забезпечення державних службовців.
Відповідно до статті 90 Закону №889-VІІІ пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону №1058-IV.
Вказаним Законом №1058-IV визначаються принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел.
Згідно із пунктом 1 частини першої та частиною четвертою статті 8 цього Закону, право на отримання пенсії та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку, чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідно виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Крім того, статтею 26 Закону №1058-IV визначено умови призначення пенсії за віком та зокрема зазначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.
Таким чином, для набуття права на призначення пенсії у відповідності до положень вказаного Закону передбачено лише дві вимоги: необхідний вік та відповідний йому розмір страхового стажу.
З огляду на це, колегія суддів доходить висновку, що положення вказаного закону, які регулюють порядок призначення пенсії, зокрема також і держслужбовцям, врегульовано порядок зарахування періодів роботи на посадах державної служби лише до страхового стажу, оскільки вказаний Закон не передбачає такого виду стажу, як стаж державної служби.
Таким чином, аналізуючи вказані положення у сукупності, колегія суддів доходить висновку, що при призначенні пенсії на підставі пунктів 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII (відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ) після 01.05.2016 необхідно враховувати три критерії: вік особи, страховий стаж та стаж державної служби. При цьому до стажу державної служби може бути враховано лише стаж, набутий на посадах державної служби або прирівняних до них посад до 01.05.2016 та обрахований у відповідності до положень Порядку №283.
Водночас стаж, набутий після 01.05.2016 на посадах державної служби, зараховується до страхового стажу і відповідно до статті 90 Закону №889-VІІІ слугує підставою для призначення пенсії та обрахунку її розміру у відповідності до Закону №1058-IV.
Вказаний висновок узгоджується з позицією Конституційного Суду України, що висловлена у рішенні від 23 грудня 2022 року №3-р/2022. КСУ у цій справі зазначив, що підпункт 1 пункту 2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VІІІ не дає можливості враховувати стаж державної служби, набутий після 1 травня 2016 року, як такий, що відповідає вимогам пунктів 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VІІІ, та для набуття у зв`язку із цим права на призначення пенсії державного службовця на підставі статті 37 Закону №3723-ХІІ.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 22.05.2024 у справі №500/1404/23.
Як вбачається з матеріалів справи, 28.02.2024 позивач звернувся до відповідача-1 із заявою про перерахунок та переведення на пенсію за віком відповідно до ЗУ «Про державну службу». 
До заяви додав: паспорт, довідку ГУ Держгеокадастру у Черкаській області про заробітну плату, трудову книжку.
Згідно записів трудової книжки НОМЕР_4 від 04.01.2001, стаж державної служби позивача станом на 01.05.2016 року становить 11 років 08 місяців. 
Так, позивач розпочав трудову діяльність з 28.12.2000 та був призначений на посаду першого заступника начальника Черкаського міського управління земельних ресурсів (нак.від 28.12.2000 №156-к). 28.12.2000 прийняв присягу державного службовця та йому присвоєно 11 ранг державного службовця 5 категорії. 17.08.2012 звільнений з посади начальника міськрайонного управління Держкомзему у м. Черкаси та Черкаському районі Черкаської області (нак. від 17.08.2012 №54-к).
Крім того, з 21.02.2011 р. позивач перебував на пенсії по інвалідності 2 групи, що підтверджується пенсійним посвідченням від 21.02.2011 серії НОМЕР_2 .
Згідно з трудовою книжкою від 28.03.2017(а.с.22-28) позивач призначений на посаду заступника начальника управління-начальника відділу здійснення державного контролю за додержанням земельного законодавства та оперативного реагування Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області  на підставі наказу від 28.03.2017 №22/07-08 та йому присвоєний 6 ранг державного службовця.     
17.07.2023 звільнений з посади відповідно до ч.3 ст.1, ст.5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та ч.2 ст.87 Закону України «Про державну службу» (нак. від 14.07.2023 №72-то, від 14.07.2023 №176-К).
Таким чином, стаж державної служби з 28.03.2017 по 17.07.2023 становить 6 років 3 місяці 19 днів.
Отже, з 17.07.2023р. позивач рахується непрацюючим пенсіонером. 
Разом з тим, колегією суддів установлено, що станом на 01.05.2016 (день набрання законної сили Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889) позивач мав вік 47 років та не займав посади державної служби, оскільки був звільнений з займаної посади за п.5 ст.40 КЗпП з 17.08.2012 року і до 28.03.2017 року працевлаштований не був.
З огляду на вищезазначене колегія суддів погоджується з правовою позицією відповідача в частині того, що стаж позивача, набутий на посадах державної служби після 01.05.2016 ( з 17.08.2017 по 17.07.2023 - 6 років 3м. 19.дн.), враховується до страхового стажу.
Отже, за записами в трудовій книжці, станом:
- на 01.05.2016 позивач не набув пенсійного віку, не перебував на державній службі та мав стаж державної служби 11 років 08 місяців; 
- на 28.02.2024 (подання заяви про переведення на пенсію за віком за Законом України «Про державну службу») позивач досяг пенсійного віку, не мав стажу держаної служби 20 років та 15 років страхового стажу( за даними трудової книжки).
При цьому, колегія суддів  вважає помилковим посилання суду першої інстанції як на доказ наявності стажу державної служби 24 роки на відомості із довідки про складові заробітної плати( а.с.37),оскільки вказана довідка не є належним доказом підтвердження наявного трудового стажу згідно з пенсійним законодавством.
Таким чином, у відповідача були відсутні підстави для переведення позивача на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу» від 10.12.2005 №889.
Враховуючи наведене вище колегія суддів вважає, що відповідач 2, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо, добросовісно та розсудливо. 
Щодо доводів апеляційної скарги позивача про наявність підстав до задоволення вимоги щодо зарахування вислуги один рік за півтора за службу у віддаленій місцевості з 26.12.19980 до 01.08.1986 на підставі  довідки №768 від 23.04.2024, виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  колегія суддів звертає увагу на наступне.
Статтею 44 Закону України №1058-VI визначено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду  за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі - Порядок №22-1).
Відповідно до абз.1 розділу І Порядку №22-1  заява про  призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4)  подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб.
Згідно з п.4.1 Порядку №22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.
Абзаци перший-другий п.1.9 Порядку №22-1 встановлюють, що призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.  Якщо заява про призначення пенсії подається через вебпортал днем звернення за призначенням пенсії вважається дата реєстрації на вебпорталі заяви разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).
Абзацом п`ятим вказаного пункту визначено, якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою  статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  (далі - Закон). Відповідно до п.1.10 Порядку №22-1 особам, які одержують пенсію, призначену органами Пенсійного фонду за іншими законами, або допомогу, призначену органами соціального захисту населення, пенсія призначається з дати виникнення права на неї з урахуванням пункту 1.9 цього розділу.
Тобто, призначення пенсії відбувається за заявочним принципом.
Як встановлено судом першої інстанції, та не спростовано апелянтом в суді апеляційної інстанції, матеріали справи не містять достовірних та допустимих доказів того, що до заяви від 28.02.2024 про переведення позивача на пенсію за віком, останнім додавалася довідка №768 від 23.04.2024. Позивач із заявою про перерахунок пенсії на підставі вказаної довідки не звертався, відповідачами рішення щодо цього не приймалося, а отже судовий контроль за правомірністю прийняття такого рішення не можу бути здійснений.
Оскільки вказану вище довідку позивач отримав  вже після прийняття відповідачем -2 оскаржуваного в цій справі рішення, не долучав до заяви про перерахунок (переведення) пенсії, у відповідача був відсутній обов`язок щодо її врахування та перерахунку пенсії позивача.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в цій частині права позивача не порушенні, а відповідна позовна вимога заявлена передчасно. Зазначене не перешкоджає повторного звернення позивача за перерахунком (переведення) пенсії на підставі додаткових документів та доказів. 
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарг відповідача, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, в той час, як доводи апеляційної скарги позивача не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справи.
Інші доводи апелянтів, викладені в апеляційних скаргах, висновків суду першої інстанції не спростовують.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи, що неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мали значення для справи призвело до неправильного її вирішення , колегія суддів вважає наявними підстави до його скасування та ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області задовольнити.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

          Головуючий суддя                                                            І.О. Грибан

          Судді:                                                                                В.Ю. Ключкович

                                                                                          О.М. Кузьмишина

          (повний текст постанови складено 28.05.2025р.)