27.05.25
22-ц/812/863/25
Справа № 473/172/25                                    Головуюча у 1-й інстанції Лузан Л. В.
Провадження № 22ц/812/863/25                 Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.

П О С Т А Н О В А
 
Іменем України
27 травня 2025 року                                                                м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:
головуючої-судді: Ямкової О. О.,
суддів: Крамаренко Т. В., Локтіонова О. В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справу
за апеляційною скаргою 
Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» 
(далі - ТОВ «Бізпозика»)
на заочне рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 березня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Лузан Л. В. у місті Вознесенську Миколаївської області зі складанням повного судового рішення, у справі
за позовом 
ТОВ «Бізпозика» до ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості за договором про надання кредиту,

В С Т А Н О В И Л А: 

У січні 2025 року ТОВ «Бізпозика» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 55 076 грн заборгованості за договором про надання кредиту. 
В обґрунтування своїх вимог зазначало, що 4 квітня 2024 року між ТОВ «Бізпозика» та ОСОБА_1 , за допомогою використання одноразового ідентифікатора, укладено договір №493970-КС-002 про надання кредиту на суму 15 000 грн із визначенням денної процентної ставки 0,95 %, та зі сплатою стандартної фіксованої процентної ставки в розмірі 2% на день, або зниженої фіксованої процентної ставки 1,15011689% на день, за виконання позичальником певних умов.
В подальшому, у зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань, у нього склалася заборгованість за тілом кредиту в розмірі 15 000 грн, процентами за користування кредитом в розмірі 39 322 грн 92 коп. та комісією в розмірі 753 грн 08 коп., а усього на суму 55 076 грн. 
Відзиву на позовну заяву не подано.
Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 січня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та витребувано від Акціонерного товариства (АТ) «Універсал Банк» відомості щодо випуску платіжної карти на ім`я ОСОБА_1 та виписку про рух коштів по його картковому рахунку.
4 лютого 2025 року до місцевого суду надійшло повідомлення від АТ «Універсал Банк» та виписка про рух коштів.
5 лютого 2025 року до місцевого суду надійшла заява позивача з проханням розглянути справу за його відсутності.
Заочним рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 березня 2025 року позов ТОВ ФК «Бізпозика» задоволено частково, ухвалено про стягнення на його користь з ОСОБА_1 43 826 грн заборгованості за кредитним договором, яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом в сумі 15 000 грн, 28 072 грн 92 коп. простроченої заборгованості за процентами за користування кредитом та простроченої заборгованості за комісією у розмірі 753 грн 08 коп. Розподілено судові витрати.
При ухваленні рішення суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та комісією, та вважав наявними підстави для стягнення процентів за користування кредитом з урахуванням граничного розміру процентної ставки, визначеної змінами, що відбулись у чинному законодавстві.
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на те, що рішення суду в частині часткового задоволення позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального права, просить його скасувати в частині відмови у стягненні процентів в розмірі 11 250 грн та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення зазначених вимог у повному обсязі. В іншій частині рішення суду про задоволення вимог просив залишити без змін.
У змісті скарги посилався на те, що наведений судом розрахунок процентів, які підлягають стягненню з відповідача є неправильним через помилкове ототожнення понять «денна процентна ставка» та «процентна ставка в день», а також помилкове розуміння норм матеріального права, які надають суду можливість зменшувати розмір процентів за кредитним договором, який нараховується протягом строку кредитування.
Так, відповідно до умов договору денна процентна ставка становить 0,95 %, а стандартна та знижена процентні ставки в день відповідно становлять 2% та 1,15011689%. Між тим, частиною 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено обмеження розміру «денної процентної ставки», яка розраховується за певною формулою, передбаченою цим же законом, та розрахована позивачем у відповідності до порядку і розміру визначених законом. Навів приклад розрахунку процентної ставки. 
В іншому випадку, у зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань з погашення кредиту, заборгованість за процентами за користування кредитом, починаючи з 8го дня прострочення розраховано за стандартною фіксованою ставкою у 2%, погодженій сторонами заздалегідь. Тому позивачем нараховано заборгованість у період з 4 квітня по 23 травня 2024 року за зниженою процентною ставкою 1,15011689% на суму 3 622 грн 92 коп., а у період з 24 травня по 19 вересня 2024 року включно, тобто в період невиконання позичальником зобов`язань за стандартною ставкою 2 % в день у сумі 35 700 грн.
Зазначені умови узгоджені сторонами договору, внаслідок чого втручання в договірні відносини між сторонами є безпідставними та призвели до позбавлення позивача на отримання процентів за користування кредитом. 
В іншій частині рішення суду не оскаржував.
Відзиву на апеляційну скаргу не подано. 
Ухвалами колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 30 квітня та 12 травня 2025 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. 
За положеннями статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом статей 1046, 1049 ЦК України визначається, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» на законодавчому рівні визначено організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлено порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначено права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У статті 3 вищевказаного Закону зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. 
При вирішенні справи судом встановлено, що 4 квітня 2024 року, після попереднього отримання інформації про умови надання споживчого кредиту та прийняття пропозиції про укладення договору, кредитором ТОВ «Бізпозика» та позичальником ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №493970-КС-002 на суму 15 000 грн строком на 24 тижні, а саме до 19 вересня 2024 року, із встановленням денної процентної ставки 0,95%, а також застосуванням стандартної – 2% та зниженої - 1,15011689% фіксованих процентних ставок. При цьому у відповідності до пункту 3.2.2. у випадку, якщо повернення кредиту не здійснюється згідно погодженого графіку платежів, визначених цим договором, внаслідок прострочення більше 7 календарних днів умови нарахування процентів за зниженою процентною ставкою втрачають чинність і нарахування здійснюються із застосуванням стандартної процентної ставки, починаючи з восьмого дня від дня простроченого платежу. Узгоджено сторонами і орієнтовну загальну вартість кредиту та реальну річну процентну ставку. Договір підписано позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором UA-5013 (а.с.15-17, 18-27, 28-32).
На виконання умов договору того ж дня о 14 годині 18 хвилині 44 секунді кредитором перераховано на платіжну картку НОМЕР_1 , що зазначена позичальником у змісті договору та анкеті клієнта суму кредитних коштів в розмірі 15 000 грн (а.с.35,36, 41-43).
Втім, отримані позичальником кошти не повернуті та проценти за їх користування у повному обсязі в межах строку кредитування не сплачені. 
Тому, встановивши саме такі обставини, суд першої інстанції стягнув на користь кредитора з позичальника суму заборгованості за тілом кредиту, комісією та частково борг за процентами на суму 28 072 грн 92 коп.
З рішенням суду про стягнення 15 000 грн боргу за тілом кредиту, 753 грн 08 коп. заборгованості за комісією та нарахованими процентами за період з 16 травня 2024 року по 20 серпня 2024 року, позивач погодився та в цій частині його не оскаржив, навпаки, просив залишити без змін. 
За такого та з огляду на межі доводів апеляційної скарги рішення суду в цій частині не є предметом апеляційного перегляду.
Між тим, позивач не погодився з рішенням суду в частині зменшення суми боргу за процентами за період з 20 серпня по 19 вересня 2024 року, до якої суд застосував положення пункту 17 Перехідних та прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» та частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», внаслідок чого зменшив нарахування, яке провів не на підставі встановленої у договорі стандартної ставки в 2% на день за неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань, а на підставі положень цих нормативних актів, із застосуванням максимального розміру денної процентної ставки в розмірі 1% на день.
Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, враховуючи наступне.
У відповідності до пункту 10 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» споживчим кредитуванням є правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту.
Згідно пункту 12 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» денною процентною ставкою визначаються загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту.
За частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до таких витрат включаються: доходи кредитодавця у виді процентів, комісії кредитодавця та супутні витрати тощо. Внаслідок чого обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки базується на припущенні, що договір про споживчий кредит залишається дійсним протягом погодженого строку та що кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі (частина 3 статті 8 цього Закону).
Таким чином проценти, які планує отримати кредитор від позичальника при належному виконанні ним умов договору, нараховуються у розмірі, який враховуються при обчисленні, як реальної річної процентної ставки, так і денної процентної ставки, а отже розмір процентів за користування кредитом на день при належному виконанні зобов`язань є меншим, ніж максимальний розмір денної процентної ставки.
За такого доводи апеляційної скарги про відмінність понять денної процентної ставки та процентів на день ґрунтуються на положеннях цього Закону, оскільки доходи кредитодавця у вигляді процентів (процентна ставка в день) є складовою частиною денної процентної ставки. 
Враховуючи такі положення цього Закону, його частиною 5 статті 8 встановлено максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї же статті, яка не може перевищувати 1 %.
Також за змістом пункту 17 Перехідних та прикінцевих положень вищевказаного закону тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Втім, частинами 2 та 3 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» додатково визначається, що до загальних витрат за споживчим кредитом, які враховуються при обчисленні денної процентної ставки, не включаються платежі, що підлягають сплаті споживачем у разі невиконання його обов`язків, передбачених договором про споживчий кредит. 
З цими положеннями узгоджуються зміст підпункту 11 частини 1 статті 12 та підпункту 9 частини 3 статті 9 цього ж Закону, де законодавцем на кредитодавця покладено обов`язок до укладення споживчого договору інформаційно попередити позичальника про наслідки прострочення виконання зобов`язань із сплати платежів, у тому числі щодо розміру неустойки, процентної ставки, інших платежів, що застосовуються чи стягуються у разі невиконання ним зобов`язань за договором про споживчий кредит. Якщо така інформація позичальником узгоджена та сторонами укладено договір споживчого кредитування, то у змісті цього договору міститься інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит.
Отже, за умовами договору, який укладено між сторонами 4 квітня 2024 року, узгоджено, що у випадку невиконання позичальником зобов`язань з погашення наданого кредиту та відповідно до умов пункту 3.2.2 цього договору, у кредитора виникають підстави для нарахування процентів в іншому розмірі за стандартною процентною ставкою, яка становить 2% на день, починаючи з восьмого дня після не внесення позичальником чергового платежу. 
Саме такі проценти нараховані кредитором та безпідставно зменшені судом, починаючи з 24 травня 2024 року і до 19 вересня 2024 року. 
Зазначене узгоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості, з якого вбачається, що позичальником виконані вимоги щодо повернення заборгованості лише стосовно перших двох платежів 18 квітня та 2 травня 2024 року. Але платіж, який належало внести 16 травня 2024 року ОСОБА_1 не сплачено, тому відповідно до умов пункту 3.2.2. позичальником втрачено право на розрахунок процентів за зниженою процентною ставкою, зокрема, із законодавчими обмеженнями максимального розміру денної процентної ставки. Внаслідок цього, починаючи з 24 травня 2024 року за умовами договору кредитор розрахував проценти за невиконання зобов`язання за ставкою 2 % на день. 
За наведених обставин, місцевий суд помилково вважав, що відповідно до умов укладеного договору та викладених положень у частині 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», які набрали чинності з 24 грудня 2023 року разом із Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», проценти за користування кредитом, наданим ОСОБА_1 , починаючи з 24 травня 2024 року і включно до 19 вересня 2024 року, з огляду на межі доводів апеляційної скарги, мали нараховуватись відповідно до денної процентної ставки в розмірі 1% на день, та не врахував, що позичальником протягом 7ми днів були порушені зобов`язання з повернення платежів за умовами кредитування, внаслідок чого у позивача на 8ий день виникло право нараховувати проценти за стандартною ставкою в розмірі 2% на день, яка не є складовою частиною загальних витрат, що зараховуються при обчисленні денної процентної ставки. 
Тому при розрахуванні процентів за стандартною процентною ставкою за період з 24 травня по 19 вересня 2024 року, що складає 119 днів, позивачем правильно розраховано борг на суму 35 700 грн., що в цілому, за весь період кредитування та з урахуванням здійснених позичальником погашень складатиме 39 322 грн 92 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом. 
За таких підстав, та з огляду на обсяг пред`явлених вимог, які розглянуті судом по суті із ухваленням заочного рішення про часткове задоволення позову, без постановлення відмови у задоволенні будь-яких вимог, колегія суддів вважає можливим змінити судове рішення відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України та задовольнити апеляційну скаргу частково, а поданий товариством позов задовольнити у повному обсязі та стягнути з позичальника на користь ТОВ «Бізпозика» заборгованість за договором про надання кредиту у загальному розмірі 55 076 грн, яка складається із: 15 000 грн простроченої заборгованості за кредитом, 39 322 грн 92 коп. простроченої заборгованості за процентами за користування кредитом та 753 грн 08 коп. простроченої заборгованості за комісією. Слід також змінити судове рішення і в частині розподілу судових витрат, стягнувши з відповідача на користь позивача 2 422 грн 40 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.
У зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги у відповідності до положень статті 141 ЦПК України наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 3 633 грн 60 коп. судового збору сплаченого за апеляційний перегляд справи. 
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес - Позика» задовольнити частково.
Заочне  рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 березня 2025 року змінити, зазначивши про задоволення позовної заяви ТОВ «Бізпозика» про стягнення боргу з ОСОБА_1 та викласти його в наступній редакції. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» 55 076 грн заборгованості за договором 493970-КС-002 від 4 квітня 2024 року про надання кредиту, яка складається із 15 000 грн простроченої заборгованості за кредитом, 39 322 грн 92 коп. простроченої заборгованості за процентами за користування кредитом, 753 грн 08 коп. простроченої заборгованості за комісією.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» на користь 2 422 грн 40 коп. судового збору сплаченого за розгляд справи у суді першої інстанції.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» на користь 3 633 грн 60 коп. судового збору сплаченого за апеляційний перегляд справи.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча                                                                О. О. Ямкова

Судді                                                                           Т. В. Крамаренко 

                                                О. В. Локтіонова