КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

____________________________________
Справа № 761/4311/23
Апеляційне провадження
 № 22-ц/824/5570/2024                                                                                                                                                               
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
19 липня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:             
                                   судді-доповідача               Рейнарт І.М. 
                                   суддів                                 Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.,
 
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 травня 2023 року (суддя Аббасова Н.В.) у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
 
встановив:
 
у лютому 2023 року Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ «КБ «Приватбанк», Банк) звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 367 038,02грн заборгованості.
Мотивуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що відповідачка звернулася до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала 23 серпня 2018 року анкету-заяву  про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг», Тарифів банку, що розміщенні в мережі Інтернет на сайті www.privatbank.ua, та взяла на себе зобов`язання виконувати умови договору, після чого за допомогою ОТП-паролю було підписано заяву від 5 березня 2020 року.  
Позивач стверджував, що відповідачка при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. 
Позивач посилався на те, що відповідачка ознайомлена із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача в анкеті-заяві, де є відповідні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді. 
Позивач зазначав, що відповідачці був відкритий кредитний рахунок та встановлений початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку. У подальшому відповідачка, ознайомившись із умовами обслуговування кредитних карток та підписавши паспорт споживчого кредиту від 15 червня 2021 року, отримала картку типу: преміальна картка World Elite(кредитний ліміт до 400 000грн).
Позивач зазначав, що Банк свої зобов`язання виконав, однак відповідачка зобов`язання за кредитним договором не виконує, у зв`язку з чим станом на 15 січня 2023 року має заборгованість у розмірі 367 038,02грн, яка складається з: 305 668,40грн - заборгованості за кредитом; 61 369,02грн - заборгованості за простроченими відсотками, 
                                                                                  
яка підлягає стягненню у примусовому порядку.
Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 16 травня 2023 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «Приватбанк» 305 668,40грн заборгованості за кредитним договором та 4 585,03грн судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
У поданій апеляційній скарзі АТ «КБ «Приватбанк», від імені якого діє представник Ніколаєнко О.М., просить рішення суду в частині відмови у стягненні відсотків у розмірі 61 369,62грн скасувати та постановити нове судове рішення в цій частині, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
            Представник позивача зазначає, що з моменту підписання відповідачем заяви між Банком та відповідачем був укладений договір у порядку частини першої статті 634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору. Відповідач не лише отримала кредитну картку, а й визнала укладення кредитного договору та погодилася з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на виконання укладеного договору та його умов, в тому числі щодо сплати відсотків. 
            Представник позивача вважає, що підстави вважати укладений кредитний договір безпроцентним відсутні, оскільки відповідачка ознайомилася з умовами кредитування щодо сплати відсотків до укладення договору шляхом підписання паспорта споживчого кредиту, в якому чітко вказано умови кредитування для картки типу «World BlackEdition», яку отримала відповідачка: процентна ставка - 37,2 % річних, процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту - 74,40 % річних. Надалі відповідачка підтвердила свою згоду з такими умовами шляхом часткового погашення заборгованості за відсотками. 
            Представник позивача зазначає, що у наданій заяві була встановлена базова відсоткова ставка за користування кредитом, відсоткова ставка у разі прострочення суми заборгованості, тип кредитної картки, порядок погашення, тому сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору. 
            Представник позивача вважає, що суд першої інстанції не врахував у своєму рішенні висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 2 грудня 2020 року у справі № 284/157/20, від 11 вересня 2019 року у справі № 153/1334/16, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Відповідно до положень частини 1 статті 369 ЦПК України, які діяли на час відкриття апеляційного провадження, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 23 серпня 2018 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, в якій погодилася, що заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами, становить між нею та банком договір про надання банківських послуг.
5 березня 2020 року ОСОБА_1 підписала  заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, згідно якої основні умови кредитування - відновлювання 
                                                                                  
кредитна лінія, сторони визначили розмір кредитного ліміту в залежності від карти, строк кредиту - 20 років, процентна ставка - 37,2% річних для преміальних карток Platinum, World BlackEdition, WorldElite, Infinite, VISA, Signature. Також у заяві визначена реальна процентна ставка, відсотків річних, в залежності від картки в межах пільгового періоду та умови отримання готівкових коштів з використанням платіжної картки та користування коштами поза межами пільгового періоду і погашення кредиту мінімальними платежами; порядок погашення кредиту; процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків річних - 74,40%.
15 червня 2021 року ОСОБА_1 підписала паспорт споживчого 
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 15 січня 2023 року ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 367 038,02грн, яка складається з: 305 668,40грн - заборгованості за кредитом; 61 369,02грн - заборгованості за простроченими відсотками. 
Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1  на користь АТ «КБ «Приватбанк» 305 668,40грн на погашення заборгованості за кредитним договором по тілу кредиту не оскаржується, тому відповідно до положень частини 1 статті 367 ЦПК України не є предметом апеляційного перегляду. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів, суд першої інстанції виходив з не надання належних та достатніх доказів погодження між сторонами розміру процентної ставки за користування кредитними коштами.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно з частиною четвертою статті 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Частиною першою статті 207 ЦК України (редакція якої діяла на момент укладення договору) передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною першою статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Аналіз вказаних норм свідчить, що істотними умовами кредитного договору є розмір кредиту, порядок його повернення, розмір та порядок сплати процентів за користування кредитом.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, 
                                                                                  
виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «КБ «Приватбанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У підтвердження своїх позовних вимог позивач надав суду першої інстанції копію анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «КБ «Приватбанк» від 23 серпня 2018 року та від 5 березня 2020 року, які підписані ОСОБА_1 , довідку про видані ОСОБА_1 кредитні картки: MasterCard WorldBlackEditionтерміном дії з 21 січня 2020 року по січень 2023 року та MasterCard WorldEliteтерміном дії з 15 червня 2021 року по червень 2024 року, виписку за договором б/н за період з 21.01.2020-16.01.2023, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ОСОБА_1 , паспорт споживчого кредиту, витяг із Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток  Platinum, World BlackEdition, WorldElite, Infinite, VISA, Signature, які затверджені на засіданні правління АТ «КБ «Приватбанк» 19 лютого 2019 року. 
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за простроченим відсоткам у сумі 61 369,62грн. 
Однак, ні в анкеті-заяві від 23 серпня 2018 року та від 5 березня 2020 року, які 
                                                                                  
підписані ОСОБА_1 , не зазначений розмір процентів, які погодили сторони кредитного договору, як плату за користування кредитними коштами. У заяві від 5 березня 2020 року зазначено, наведені обчислення реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача є репрезентативним та базуються на обраних споживачем умовах кредитування, викладених вище, і на припущенні, що договір про споживчий кредит залишатиметься дійсним протягом погодженого строку.
Отже, сама по собі підписана анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами, оскільки така анкета-заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору.
Матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розуміла відповідачка, ознайомилася і погодилася з ним, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до правовідносин сторін правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ «КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов та Тарифи у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Тарифи та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Такі висновки відповідають правовій позиції, зазначеній у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17 від 3 липня 2019 року.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відсутні підстави вважати, що сторони погодили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідачки на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за простроченими відсоткам у сумі 61 369,62грн.
Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості відмови в задоволенні позову в частині стягнення процентів з огляду на те, що до матеріалів справи надано не тільки Тарифи із сайту Банку, а й паспорт споживчого кредиту та заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, в яких чітко зазначені всі оговорені умови кредитування, строки, процентна ставка тощо, колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна 
                                                                       
містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення.
До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20, при цьому відступив від висновку Верховного Суду про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду 
                                                                       
позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом, який викладений у постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 750/6058/17-ц, від 23 грудня 2019 року у справі № 572/1169/17, від 12 лютого 2020 року у справі № 382/327/18-ц, від 26 лютого 2020 року у справі № 355/1091/17.
Посилання представника позивача в апеляційній скарзі на не врахування судом першої інстанції у своєму рішенні висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 2 грудня 2020 року у справі № 284/157/20, від 11 вересня 2019 року у справі № 153/1334/16, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15, є необґрунтованими, оскільки висновки у зазначених справах та у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності. 
Крім того, як вже зазначалося вище, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 відступив від висновку Верховного Суду про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору.
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Суд першої інстанції повно встановив обставини справи, оцінив надані докази, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушення норм процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування або зміни рішення суду та задоволення апеляційної скарги.
            Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд
 
постановив:
 
апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 травня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач                                                   І.М. Рейнарт

Судді                                                                      Г.М. Кирилюк

                                                                               Т.І. Ящук