ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року
м. Хмельницький

Справа № 682/2746/24
Провадження № 22-ц/820/497/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Костенка А.М., Янчук Т.О.,
       секретар        судового засідання        Ковальова А.І.,
       з участю        заявниці         ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на утриманні сина, заінтересовані особи - ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 , за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 6 січня 2025 року про залишення заяви без розгляду,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог заяви

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 у порядку окремого провадження звернулася до суду з заявою про встановлення факту, який має юридичне значення, заінтересовані особи - ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ТЦК), Міністерство оборони України (далі - Міністерство), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 .
ОСОБА_1 зазначила, що її син ОСОБА_5 перебував із ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі. У них народилося двоє дітей - син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які після розірвання шлюбу залишилися проживати з матір`ю. З січня 2022 року заявниця проживала разом із сином ОСОБА_5 за однією адресою і перебувала на його повному утриманні, вона є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує стороннього догляду. У квітні 2023 року ОСОБА_5 був призваний на військову службу по загальній мобілізації, а у травні 2024 року - зник безвісти під час виконання обов`язків військової служби. ТЦК відмовив заявниці у виплаті грошового забезпечення замість зниклого безвісти військовослужбовця, оскільки вона не надала підтверджуючих документів про перебування на його утриманні. Допомога сина ОСОБА_5 була постійним і основним джерелом доходу заявниці, а встановлення цього факту необхідно їй для отримання грошової допомоги як члену сім`ї військовослужбовця.
За таких обставин ОСОБА_1 просила суд встановити факт її перебування на повному утриманні сина ОСОБА_5 , який зник безвісти під час виконання бойового завдання у населеному пункті Старомайорське, Донецької області, внаслідок проведення штурмових дій зі сторони окупаційних військ російської федерації близько 5 години 5 травня 2024 року.

Процесуальні дії суду першої інстанції

Суд ухвалою від 16 грудня 2024 року залучив Військову частину НОМЕР_1 до участі у справі як заінтересовану особу.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 6 січня 2025 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на утриманні сина ОСОБА_5 залишено без розгляду.
Суд керувався тим, що ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_4 та має право на отримання грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця, заперечує факт перебування заявниці ОСОБА_1 на утриманні сина ОСОБА_5 . Оскільки під час розгляду справи виник спір про право, який вирішується у порядку позовного провадження, то заява ОСОБА_1 не може бути вирішена в порядку окремого провадження.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення заяви посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що на час проходження ОСОБА_5 військової служби ОСОБА_1 перебувала на його утриманні, вони проживали разом і вели спільне господарство, син надавав заявниці матеріальне забезпечення, яке було для неї постійним та основним джерелом доходу. Між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 не існує реального спору про право, оскільки остання не заперечує права заявниці на виплату грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця. Суд першої інстанції не дав належної оцінки існуючим обставинам і зібраним доказам, а його висновок про залишення заяви без розгляду є помилковим.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Міністерство, ТЦК, Військова частина  НОМЕР_1 ,  ОСОБА_3  і  ОСОБА_2 не подали відзив на апеляційну скаргу.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частиною першою статті 375 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Заслухавши учасницю судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_5 .
З 31 жовтня 2004 року ОСОБА_5 і ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 листопада 2017 року. Від цього шлюбу вони мають сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи та хворіє на ряд хронічних захворювань. З травня 2023 року до жовтня 2024 року ОСОБА_1 отримувала пенсію по інвалідності у розмірі 3 256 грн 09 коп. на місяць.
З січня 2022 року ОСОБА_5 фактично проживав разом із батьками, ОСОБА_6 і ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .
28 квітня 2023 року ОСОБА_5 у порядку мобілізації був призваний на військову службу в Збройні Сили України, а 5 травня 2024 року - зник безвісти під час виконання обов`язків військової служби.
Військова частина НОМЕР_1 відмовила ОСОБА_1 у виплаті грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця, оскільки заявниця не підтвердила факт перебування на утриманні ОСОБА_5 , а останній має дітей.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Статтею 19 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження. Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
За змістом пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
В силу частини шостої статті 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
Як передбачено пунктом 2 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.
Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).
Відповідно до частини шостої статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення.
Із положень пункту 1 розділу ХХХ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 7 червня 2018 року №260 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197), слідує, що у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що у порядку цивільного судочинства розглядаються справи, які виникають із цивільних правовідносин, тобто особистих немайнових і майнових відносин, заснованих на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Одним із видів цивільного судочинства є окреме провадження, в якому суд при розгляді безспірних справ встановлює юридичні факти або обставини з метою захисту охоронюваних законом інтересів громадян і організацій.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2019 року (справа №320/948/18) зазначила, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Аналогічний висновок сформульований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 січня 2024 року (справа №560/17953/21).
У постанові від 20 листопада 2024 року (справа №179/986/23) Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду виснував, що визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.
Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Тобто під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.
Якщо виникнення цивільного права залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.
Із матеріалів справи слідує, що колишня дружина ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_4 , заперечує факт перебування заявниці на утриманні сина ОСОБА_5 , а відтак і її право на грошове забезпечення останнього.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 як законним представником малолітньої ОСОБА_4 виник спір про право на грошове забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця ( ОСОБА_5 ), який має бути вирішений у порядку позовного провадження.
Твердження ОСОБА_1 про відсутність такого спору не відповідає фактичним обставинам справи.
Суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є безпідставними.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону, внаслідок чого підстави для її скасування відсутні.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

ухвалив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 6 січня 2025 року про залишення заяви без розгляду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 3 квітня 2025 року.

Судді:        О.І. Ярмолюк

       А.М. Костенко

       Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції - Матвєєва Н.В.         
Доповідач - Ярмолюк О.І.                                                        Категорія 69