УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 травня 2025 року
м. Київ
справа № 642/7096/23
провадження № 51-1768ск25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Харківського апеляційного суду від 17 лютого 2025 року у кримінальному провадженні № 12023221130000919 щодо 
ОСОБА_4 ,  
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  громадянина України, уродженця та жителя 
АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 
ст. 114-2, ч. 1 ст. 436-2, ч. 2 ст. 436-2 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2024 року
ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 114-2 КК - на строк 8 років; ч. 1 ст. 436-2 КК - на строк 2 роки; ч. 2 
ст. 436-2 КК - на строк 5 років з конфіскацією всього особистого майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього особистого майна. 
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.
Згідно з вироком суду ОСОБА_4 засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 114-2, ч. 1 ст. 436-2, ч. 2 ст. 436-2 КК, 
за таких обставин.
Так, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 20 лютого 
2023 року, у ОСОБА_4 виник та сформувався стійкий єдиний злочинний 
умисел, спрямований на вчинення кримінально-караного діяння, що полягає 
у виправдовуванні, визнання правомірною збройної агресії рф проти України, розпочатої у 2014 році, а також глорифікації осіб, які здійснювали збройну агресію рф проти України, розпочату у 2014 році.
На виконання зазначеного злочинного умислу ОСОБА_4 , маючи негативне ставлення до чинної влади України та народу України, будучи прихильником проросійських поглядів та ідей, підтримуючи збройну агресію рф проти України, діючи на шкоду інформаційній безпеці суспільства та держави, перебуваючи 
за місцем свого проживання на АДРЕСА_1 , починаючи з 20 лютого по 21 червня 2023 року із власного мобільного телефону «Samsung Galaxy» моделі А 31 з сім-картами мобільного оператора ПрАТ ВФ «Україна» НОМЕР_1 та ПрАТ «Київстар» НОМЕР_2 через заздалегідь встановлені на ньому мобільні месенджери (додатки) для миттєвого обміну повідомленнями «WhatsApp» та «Telegram» розпочав спілкування через текстові повідомлення із ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та 
ОСОБА_9 , а також в груповому чаті обмеженого кола учасників із назвою «Панфиловы и Ко», створеного в мобільному месенджері (додатку) «Viber» з метою виправдовування, визнання правомірною збройної агресії рф проти України, розпочатої у 2014 році, а також глорифікації осіб, які здійснювали збройну агресію рф проти України, розпочату у 2014 році.
20 лютого 2023 року о 13:51 ОСОБА_4 умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, відправив ОСОБА_5 на його абонентський номер НОМЕР_3 та ОСОБА_6 на його абонентський номер НОМЕР_4 у мобільному месенджері «WhatsApp» таке текстове повідомлення: «Я не знаю, что скажет завтра путин, но думаю, что настало время показать сценарий, который год назад так был на слуху у всех - Украина за три дня. Мощь рф показать, по моему мнению в самый раз».
Відповідно до висновку експерта № 22146 від 27 листопада 2023 року судової лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи мовлення у вказаному тексті повідомлення міститься інформація підтримки збройної агресії російської федерації проти України.
15 квітня 2023 року о 12:04 ОСОБА_4 умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, відправив ОСОБА_8 на її абонентський номер НОМЕР_5 
у мобільному месенджері «Telegram» таке текстове повідомлення: «Чтобы не сильно влюблялись в Китай, тем самым опуская авторитет рф т.к. именно рф должна стать спасительницей мира».
Відповідно до висновку експерта № 22146 від 27 листопада 2023 року судової лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи мовлення у вказаному тексті повідомлення міститься позитивна оцінка дій рф, інформація щодо глорифікації осіб, які здійснюють збройну агресію проти України та рф в цілому.
17 квітня 2023 року о 20:42 ОСОБА_4 умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, відправив ОСОБА_7 на його абонентський номер НОМЕР_6 
у мобільному месенджері «WhatsApp» таке текстове повідомлення: «Так ведь нас двоє, а значит две пенсии. Россия даст такие пенсии, что не надо будет париться. Поверь мне. Мы собрались путешествовать на авто. Все для этого приготовили. Даже примерные маршруты составили. Теперь от былой жизни только ностальгия осталась. Те дни уже не вернуть».
Відповідно до висновку експерта № 22146 від 27 листопада 2023 року судової лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи мовлення у вказаному тексті повідомлення міститься інформація щодо схвалення збройної агресії російської федерації проти України.
07 травня 2023 року о 13:24 ОСОБА_4 умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, відправив у груповому чаті обмеженого кола учасників із назвою «Панфиловы и Ко» в мобільному месенджері «Viber» таке текстове повідомлення: «Почему стоят ПВО внутри города, а не вокруг него, я уже молчу. Но вот почему сбивают ракеты над городом? Ведь ракеты летят по военным обьектам, а при помощи нашего ПВО ракеты попадают туда, где гражданские. Посредством данных действий уничтожаются гражданские вместо военных. Получается, что военные прячутся за спинами гражданских. И на хрена нам такие захистники?»
Відповідно до висновку експерта № 22146 від 27 листопада 2023 року судової лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи мовлення у вказаному тексті повідомлення міститься інформація щодо виправдовування збройної агресії російської федерації проти України.
18 червня 2023 року о 10:47 ОСОБА_4 умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, відправив ОСОБА_9 на його абонентський номер НОМЕР_7 
у мобільному месенджері «Telegram» таке текстове повідомлення: «В моей голове реальное будущее - россия возглавит мир».
Відповідно до висновку експерта № 22146 від 27 листопада 2023 року судової лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи мовлення у вказаному тексті повідомлення міститься позитивна оцінка дій рф, інформація щодо глорифікації осіб, які здійснюють збройну агресію проти України та рф в цілому.
21 червня 2023 року о 20:24 ОСОБА_4 умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, відправив ОСОБА_8 на її абонентський номер НОМЕР_5 
у мобільному месенджері «Telegram» таке текстове повідомлення: «Даже страшно подумать насколько вознесут люди путина после его побед над всем тем, в чем есть его возглавляемое участие».
Відповідно до висновку експерта № 22146 від 27 листопада 2023 року судової лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи мовлення у вказаному тексті повідомлення міститься позитивна оцінка дій рф, інформація щодо глорифікації осіб, які здійснюють збройну агресію проти України та рф в цілому.
Крім цього, в невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 
02 березня 2023 року, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною збройної агресії російської федерації проти України, виправдовування, визнання правомірною та заперечення тимчасової окупації частини території України, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію рф проти України, розпочату 
у 2014 році.
Так, 02 березня 2023 року, точний час в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого фактичного проживання, з метою реалізації свого злочинного умислу за допомогою технічного засобу (мобільний телефон, стаціонарний комп`ютер) здійснив вхід на свою особисту сторінку соціальної мережі «Фейсбук» за посиланням 
« ІНФОРМАЦІЯ_2 » (відкритий 
профіль) на ім`я « ОСОБА_10 та ОСОБА_11 », де поширив та вподобав 
публікацію за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_3 ) такого змісту: відеозапис із зображенням подій «русской весны», де на фоні російських триколорів та георгіївських стрічок чоловік дає коментар щодо необхідності товаришувати 
з росією, а Західна Україна може вступити до ЄС з дописом ОСОБА_4 «Мнение украинцев 2014, с которым я согласен». Вказана публікація та допис згідно висновку комплексної судово-лінгвістичної експертизи мовлення № 17330/17587 
від 27 жовтня 2023 року містить в собі інформацію щодо випровдовування, підтримки й заперечення збройної агресії рф проти України, а також глорифікації осіб, які здійснюють збройну агресію рф проти України, а саме глорифікація 
путіна й рф.
Крім цього, 06 березня 2023 року, точний час в ході досудового розслідування встановити не вдалось, ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого фактичного проживання, з метою реалізації свого злочинного умислу за допомогою технічного засобу (мобільний телефон, стаціонарний комп`ютер) здійснив вхід на свою сторінку соціальної мережі «Фейсбук» за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (відкритий профіль) на ім`я « ОСОБА_10 та ОСОБА_11 », де поширив та вподобав публікацію за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_4 /) такого змісту: відеозапис, на якому ОСОБА_12 закликає до ведення бойових дій 
на території України, Польщі та країн Прибалтики та власним дописом: «Интересное мнение ОСОБА_13 ». Крім того, у коментарях ОСОБА_14 висловлював свою позицію стосовно війни, яка триває з 2014 року на території України та її активної (повномасштабної) фази, яка почалась 24 лютого 2022 року, в яких, крім іншого, висловлював позицію стосовно Збройних Сил України, які, за його словами, обстрілюють житлові квартали м. Харкова; вказана публікація та висловлювання ОСОБА_4 згідно висновку комплексної судово-лінгвістичної експертизи мовлення № 17330/17587 від 27 жовтня 2023 року містять в собі інформацію направлену на виправдовування, підтримки й заперечення збройної агресії рф проти України, заперечення тимчасової окупації частини території України.
Крім цього, 27 березня 2023 року, точний час в ході досудового розслідування встановити не вдалось, ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого фактичного проживання, з метою реалізації свого злочинного умислу за допомогою технічного засобу (мобільний телефон, стаціонарний комп`ютер) здійснив 
вхід на свою особисту сторінку соціальної мережі «Фейсбук» 
за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (відкритий профіль) на ім`я « ОСОБА_15 та ОСОБА_16 », де 
поширив та вподобав публікацію за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_5 такого змісту: відеозапис із відображенням російського рейкового відео, де нібито військовослужбовці ЗСУ тероризують матір з дитиною через те, що вони 
не пропустили колону, яке містить в собі інформацію, спрямовану 
на виправдовування, визнання правомірною збройної агресії рф проти України, 
з дописом ОСОБА_4 «Всем любителям украинского мира».
Крім того, у коментарях до вказаної публікації ОСОБА_4 висловив свою позицію щодо фактів обстрілів з боку рф. Вказана публікація разом із дописом ОСОБА_4 згідно висновку комплексної судово-лінгвістичної експертизи мовлення № 17330/17587 від 27 жовтня 2023 року містить в собі інформацію щодо заперечення збройної агресії рф проти України.
Крім цього, 16 вересня  2023 року у ОСОБА_4 , який перебував за місцем свого проживання, виник прямий злочинний умисел, спрямований на поширення інформації про розташування Збройних Сил України за можливості їх ідентифікації на місцевості, якщо така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, вчинене в умовах воєнного стану.
Так, ОСОБА_4 , реалізуючи свій прямий злочинний умисел, використовуючи належний йому мобільний телефон, здійснив відео фіксацію наслідків обстрілу невстановленими типами снарядів з боку країни-агресора рф території Державного підприємства «Харківський бронетанковий завод», розташованого на вул. Великій Панасівській, 222 у м. Харкові.
Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, 17 вересня 2023 року 
ОСОБА_4 у невстановлений в ході досудового розслідування час, рухаючись на автомобілі поруч із територією Державного підприємства «Харківський бронетанковий завод», використовуючи належний йому мобільний телефон, здійснив відео фіксацію наслідків обстрілу території підприємства, який відбувся 
16 вересня 2023 року, із фіксуванням на відео наявності за вказаною адресою військовослужбовців та техніки ЗСУ.
Після цього ОСОБА_4 , діючи умисно та свідомо, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, реалізуючи свій злочинний умисел, 17 вересня 2023 року, 
об 11:22, перебуваючи за місцем свого фактичного проживання, з використанням додатку «Telegram», який встановлено на його особистому телефоні, поширив вказану інформацію особі із нікнеймом « ОСОБА_17 », особу якого в ході досудового розслідування встановити не вдалось, зазначивши відомості щодо місцезнаходження військової техніки, боєприпасів та приналежність сил ППО ЗСУ, які знаходились на території вказаного підприємства, із зазначенням точної адреси місцезнаходження підрозділів ЗСУ, інформація про які, згідно відповіді начальника штабу ОУВ «Харків» від 02 жовтня 2023 року у відкритий доступ не розміщувалась.
Харківський апеляційний суд ухвалою від 17 лютого 2025 року вказаний вирок 
в частині призначеного ОСОБА_4 покарання змінив шляхом пом`якшення та постановив призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 114-2 КК - на строк 5 років; ч. 1 ст. 436-2 КК - на строк 1 рік; ч. 2 ст. 436-2 КК - на строк 2 роки без конфіскації майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначив ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна. В решті вирок суду залишив без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
Прокурор у касаційній скарзі, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі засудженого через м`якість, просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_4 та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно пом`якшив призначене ОСОБА_4 покарання як окремо за кожен злочин, так і за їх сукупністю, не врахувавши належним чином тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, відсутність щирого каяття у ОСОБА_4 щодо вчиненого, 
а також відсутність позитивних змін у його свідомості щодо наслідків скоєного, 
не усвідомлення повною мірою суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, які загрожують суверенітету та незалежності України. Крім того, стверджує, що апеляційний суд в порушення ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) належним чином не проаналізував доводи сторони обвинувачення та не навів переконливих мотивів, які б слугували пом`якшенню покарання, що перешкодило йому ухвалити законне рішення. Неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність убачає 
у безпідставному призначенні засудженому покарання за ч. 2 ст. 436-2 КК 
без конфіскації майна. 
Мотиви суду
Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, 
що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
За частиною 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення 
у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 114-2, ч. 1 ст. 436-2, ч. 2 
ст. 436-2 КК, і правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі прокурора 
не оспорюються.
Доводи прокурора щодо невідповідності ухвали апеляційного суду вимогам 
ст. 419 КПК, безпідставного призначення покарання без конфіскації майна та необґрунтованого пом`якшення призначеного покарання як за кожен злочин окремо, так і в їх сукупності, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Положеннями ст. 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, 
а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Відповідно до принципів співмірності й індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.
За змістом ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і 
не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність                       в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції,                 а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, 
яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.
У цьому кримінальному провадженні не встановлено обставин, які би давали підстави вважати, що покарання винній особі призначено з порушенням указаних норм права.
Як убачається із долученої до касаційної скарги копії оскарженої ухвали, колегією суддів встановлені підстави для зміни вироку в частині призначеного 
ОСОБА_4 покарання.
Зокрема, апеляційний суд, надаючи оцінку вироку в частині правильності призначення покарання обвинуваченому, вказав на те, що суд першої інстанції 
не в повній мірі врахував інкриміновані ОСОБА_4 обставини та дані 
про особу останнього і призначив йому максимальне покарання, яке за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 408, ст. 414 КК є підставою для зміни вироку. 
Як зазначила колегія суддів, суд першої інстанції, обираючи обвинуваченому міру покарання, врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, дані про особу винного, який раніше не судимий, на обліках у нарколога та психіатра не перебуває, а також взяв до уваги відсутність пом`якшуючих чи обтяжуючих покарання обставин. 
З урахуванням наведеного, судом першої інстанції ОСОБА_4 призначено покарання у виді позбавлення волі в максимальних межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 436-2 та ч. 2 ст.114-2 КК, та за ч. 1 ст. 436-2 КК - у розмірі, наближеному 
до максимальної межі санкції. 
При цьому апеляційний суд зауважив, що за відсутності обставин, що обтяжують покарання, суд першої інстанції не мотивував належним чином необхідність 
у призначенні ОСОБА_4 максимальної міри покарання та не зазначив переконливих мотивів, чому неможливо досягти мети покарання у разі його призначення обвинуваченому у меншому розмірі, враховуючи, що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. 
Вирішуючи питання щодо покарання, яке буде необхідним та достатнім 
для виправлення ОСОБА_4 , забезпечення як особистої, так і загальної превенції, суд апеляційної інстанції врахував те, що ОСОБА_4 є фізичною особою-підприємцем, відповідно до вимоги про притягнення до кримінальної відповідальності раніше судимим не був, 1965 року народження, на обліках 
у нарколога та психіатра не перебуває. Зважив суд і на пояснення ОСОБА_4 під час апеляційного розгляду, який зауважив, що під час досудового розслідування та в суді першої інстанції його схиляли до відмови від надання показань на підставі ст. 63 Конституції України, та зазначив, що він є віруючою людиною, нікого, окрім Бога, прославляти не може, є пацифістом, завжди засуджував будь-яке вбивство та агресивну війну, яку розв`язала рф проти України, агресію з боку рф та негативно ставиться до окупації рф території України, а також вказав на те, що слідство однобічно збирало інформацію щодо його висловлювань; спілкування, зміст якого ставиться в провину, відбувалося з членами родини та його знайомими, коло яких було незначним; він був адміністратором чату з обмеженим доступом та сторонні особи не могли читати його листування без дозволу адміністратора та долучення 
до чату. 
Суд апеляційної інстанції, як видно з ухвали, взяв до уваги конкретні обставини інкримінованих ОСОБА_4 злочинів, зокрема те, що дії ОСОБА_4 , кваліфіковані за ч. 1 ст. 436-2 КК, були спрямовані на обмежене коло осіб, з якими він безпосередньо листувався; чат у месенджері «Вайбер» також був створений для обмеженого кола учасників; дії ОСОБА_4 , кваліфіковані за ч. 2 ст. 436-2 КК, виявилися у тому, що він здійснював поширення відповідних публікацій у соціальній мережі Фейсбук, однак на своїй особистій сторінці. 
Крім того, колегія суддів, вказавши на те, що санкція ч. 2 ст. 436-2 КК передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна, яке є альтернативним, зазначила, 
що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_4 покарання за вчинення цього кримінального правопорушення, взагалі не мотивував необхідність призначення обвинуваченому додаткового покарання. Більш того, апеляційний суд, врахувавши, що в діях обвинуваченого відсутній корисливий мотив, вказав про відсутність підстав для призначення ОСОБА_4 додаткового покарання у виді конфіскації майна. 
Також суд апеляційної інстанції констатував, що дії ОСОБА_4 , кваліфіковані за ч. 2 ст. 114-2 КК, виявилися в тому, що він надіслав 17 вересня 2023 року адміністратору спільноти «ХО Харків ONLІNE» відповідний відеозапис наслідків обстрілу території Державного підприємства, які мали місце 16 вересня 2023 року, із фіксуванням на відео наявності за адресою підприємства військовослужбовців та техніки ЗСУ. Водночас, як вказав суд, даних про подальше публікування адміністратором каналу цього відеозапису для загального кола осіб у вказаному Телеграм-каналі матеріали провадження не містять. 
Таким чином, з урахуванням конкретних обставин, що інкриміновані 
ОСОБА_4 , даних про особу обвинуваченого, який в суді апеляційної інстанції надав пояснення, раніше не судимий, відсутності обтяжуючих покарання обставин, колегія суддів дійшла висновку, що призначене судом першої інстанції 
ОСОБА_4 покарання у максимальних межах, як окремо за кожен злочин, так і за їх сукупністю, не є співмірним з обставинами кримінальних правопорушень 
та даними про його особу, а тому дійшла висновку про можливість пом`якшити призначене ОСОБА_4 покарання. 
При цьому суд апеляційної інстанції врахував позицію Верховного Суду, викладену 
у постанові від 09 липня 2024 року у справі № 229/1339/22, про те, що каральна функція покарання не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства, і не становити «особистого надмірного тягаря для особи». У будь-якому разі покарання має бути домірним кримінальному правопорушенню, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки. Така пропорційність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності. 
У зв`язку із наведеним, суд апеляційної інстанції вважав необхідним пом`якшити призначене судом першої інстанції обвинуваченому покарання та призначити його 
у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкціями ч. 2 ст. 114-2, частин 1, 2 ст. 436-2, КК, а саме: за ч. 2 ст. 114-2 КК - на строк 5 років; ч. 1 ст. 436-2 КК - 
на строк 1 рік, ч. 2 ст. 436-2 КК - на строк 2 роки без конфіскації майна, та остаточно на підставі ст. 70 КК - у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна. 
Саме таке покарання, на думку колегії суддів апеляційного суду, за своїм видом і розміром є справедливим та буде відповідати вимогам статей 50, 65 КК. 
Отже, апеляційний суд, переглянувши вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 за апеляційною скаргою сторони захисту, дійшов обґрунтованого висновку 
про необхідність пом`якшення призначеного засудженому покарання та призначення йому покарання без конфіскації майна, зазначивши в ухвалі підстави постановлення такого судового рішення.
Постановлена у кримінальному провадженні ухвала є належно вмотивованою та обґрунтованою, її зміст відповідає вимогам ст. 419 КПК, у ній наведено мотиви, 
з яких виходив суд, та положення закону, якими він керувався під час 
її постановлення. 
Таким чином, Суд не вбачає підстав для скасування оскарженого судового рішення внаслідок істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого. 
Касаційна скарга прокурора не містить переконливих доводів на обґрунтування невиправданої м`якості призначеного ОСОБА_4 покарання та необхідності застосування до нього додаткового покарання у виді конфіскації майна.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування судового рішення, у касаційній скарзі прокурора не наведено.   
Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК 
у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд,
постановив:
Відмовити прокурору, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Харківського апеляційного суду від 17 лютого 
2025 року щодо засудженого ОСОБА_4 .
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                ОСОБА_2                                    ОСОБА_3