ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" квітня 2025 р.                                                                  Справа №909/1140/24

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді                                                                                І.Б. Малех
суддів                                                                                                    І.Ю. Панова 
                                                                                                                       О.В. Зварич
cекретар судового засідання Д.Т.Залуцький

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ББМ-Долина", б/н від 05.02.2025 (вх. № апеляційного суду 01-05/319/25 від 06.02.2025)
на рішення  Господарського суду Івано-Франківської області від 15 січня 2025 року (суддя Горпинюк І.Є., рішення складено та підписано 21.01.2025, м. Івано-Франківськ) 
у справі №909/1140/24
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ББМ-Долина"
до відповідача Долинської міської ради
про визнання незаконним та скасування рішення, визнання незаконною та скасування державної реєстрації земельної ділянки.

за участю представників, учасників процесу:
від позивача (скаржника): Луговий В.Б., Григорський З.М.;     
від відповідача: не з`явився;

ВСТАНОВИВ:
          27.11.2025 до Господарського суду Івано-Франківської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ББМ-Долина" до Долинської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення Долинської міської ради "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель в м. Долина по вул. 8-Березня" № 1688-21/2022 від 02 серпня 2022 року; визнання незаконною та скасування державної реєстрації земельної ділянки площею 8,0759 га (кадастровий номер 2622010100:01:024:0006) цільове призначення 11.02 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості. 
Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 15 січня 2025 року відмовлено у задоволені позовних вимог.
Товариство з обмеженою відповідальністю "ББМ-Долина", не погодившись з винесеним рішенням, подало апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що таке прийняте з порушенням норм процесуального права з неповним дослідженням матеріалів та обставин справи, а саме:
Скаржник вказує, що суд першої інстанції усунувся від дослідження обґрунтованості позиції позивача, обмежившись лише висновком, що раз дії відповідача не зачіпають права та інтереси позивача, то цього достатньо для відмови в позові.
Поряд з цим, скаржник, звертає увагу на те, що судом не враховано позицію Долинської міської ради у іншій господарській справі №909/1000/24.
Також ТзОВ "ББМ-Долина" зазначає, що ніхто дійсні межу земельної ділянки в натурі на місцевості не визначав, а площа земельної ділянки визначена неправильно. Технічна документація містить недоліки та порушення
Скаржник просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 15 січня 2025 року в даній справі та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги. 
Відповідач по справі у відзиві заперечує доводи апеляційної скарги, з посиланням на те, що судом першої інстанції вірно встановлено всі обставини справи, застосовано норми матеріального і процесуального права. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. 
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Західного апеляційного господарського суду від 06.02.2025 склад колегії по розгляду справи №909/1140/24 визначено: головуючий суддя Малех І.Б., судді – Орищин Г.Г., Галушко Н.А.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 7 лютого 2025 року (головуючий суддя Малех І.Б., судді – Орищин Г.В., Галушко Н.А.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ББМ-Долина", б/н від 05.02.2025 (вх. № апеляційного суду 01-05/319/25 від 06.02.2025) на рішення  Господарського суду Івано-Франківської області від 15 січня 2025 року у справі №909/1140/24.
Витребувано матеріали справи №909/1140/24 в Господарського суду Івано-Франківської області. 
14.02.2025 в канцелярію апеляційного суду поступили матеріали справи №909/1140/24. 
В подальшому ухвалою суду від 18.02.2025 розгляд справи №909/1140/24 призначено в судове засідання на 12 березня 2025 року.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 12.03.2025 розгляд справи відкладено на 02.04.2025.
Розпорядженням керівника апарату Західного апеляційного господарського суду №48 від 01.04.2025, у зв`язку із перебуванням у відпустці суддів-членів колегії                              Галушко Н.А. та  Орищин Г.В., призначено проведення автоматизованої заміни складу суду для розгляду  апеляційної  скарги (вх. № 01-05/319/25) у справі №909/1140/24.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Західного апеляційного господарського суду від 01.04.2025 визначено склад колегії суддів для розгляду справи №909/1140/24: Малех І.Б. - головуючий суддя, Панова І.Ю., Зварич О.В.
02.04.2025 в судовому засіданні представники скаржника підтримали свої вимоги з мотивів наведених в апеляційній скарзі. 
Згідно статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою, судова колегія Західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відповідність рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 15 січня 2025 року у справі №909/1140/24 нормам чинного матеріального та процесуального права, матеріалам та обставинам справи, виходячи з наступного.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що Товариству з обмеженою відповідальністю “ББМ-Долина” на праві власності належить ряд об`єктів нерухомого майна в м. Долина:
- будівля компресорної в м. Долина по вул. 8 березня, буд. 9Б - на підставі договору купівлі-продажу № 1737 від 08.05.2008;
- майновий комплекс в м. Долина по вул. 8 березня, буд. 10 - на підставі свідоцтва про право власності від 05.10.2007, рішення виконавчого комітету Долинської міської ради від 30.08.2007 № 370;
- котельня в м. Долина по вул. 8 березня, буд. 23 - на підставі договору купівлі-продажу № 195 від 13.12.2007;
- будівля ГРП в м. Долина по вул. 8 березня, буд. 23а - на підставі договору купівлі-продажу № 1746 від 08.05.2008;
- майновий комплекс в м. Долина по вул. 8 березня, буд. 33 - на підставі договору купівлі-продажу № 1749 від 08.05.2008;
- майновий комплекс в м. Долина по вул. 8 березня, буд. 35 - на підставі договору купівлі-продажу № 1743 від 08.05.2008.
27.06.2008 ТОВ “ББМ-Долина” звернулося з листом №44 від 27.06.2008 до Долинської міської ради про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки площею: 8,0758 га для обслуговування адмінбудинку, виробничих, підсобних та допоміжних будівель; 0,1119 га для обслуговування будівлі ГРП; 0,0192 га для обслуговування опор ліній електропередач; 0,8808 га для обслуговування під`їзних залізничних колій.
Звернення мотивоване купівлею котельні, що знаходиться за адресою м. Долина, вул. 8 Березня, 23; компресорної, що знаходиться за адресою м. Долина, вул.8 Березня, 9Б; будівлі ГРП, що знаходиться за адресою м. Долина, вул. 8 Березня, 33; майнового комплексу, що знаходиться за адресою м. Долина, вул. 8 Березня, 35 та в зв`язку з внесенням в статутний фонд ТОВ “ББМ-Долина” майнового комплексу, що знаходиться за адресою м. Долина вул. 8 Березня, 10, на підставі свідоцтва на право власності від 05.10.2007, договору купівлі-продажу №195 від 13.12.2002, біржової угоди № 465 від 23.04.2008, договору купівлі-продажу № 1737 від 08.05.2008, договору купівлі-продажу № 1746 від 08.05.2008, договору купівлі-продажу № 1749 від 08.05.2008, біржової угоди № 183 від 28.04.2004.
Рішенням Долинської міської ради №1028-25/2008 від 07.08.2008 “Про розгляд клопотання ТзОВ “ББМ-Долина”, вирішено дати дозвіл товариству з обмеженою відповідальністю “ББМ-Долина” на виготовлення проекту відведення земельних ділянок площею: 8,0759 га для обслуговування адмінбудинку, виробничих, підсобних та допоміжних будівель; площею 0,0144 га для обслуговування опор ліній електропередач та площею 1,0871 га для обслуговування під`їздних залізничних колій в м. Долина по вул. 8-Березня: 9Б, 10, 23, 23А, 33, 35 за рахунок земель міської ради. Цим же рішенням зобов`язано ТОВ “ББМ-Долина” замовити в ліцензованій землевпорядній організації проект відведення земельної ділянки, у відділі містобудування та архітектури вихідні дані для здійснення проектно-пошукових робіт; проект відведення після проходження землевпорядної експертизи подати в  шестимісячний термін, з дати прийняття рішення, на затвердження у встановленому порядку; в місячний термін укласти з Долинською міською радою  угоду про використання земельної ділянки.
Вказане рішення залишилось не реалізованим, ТОВ “ББМ-Долина” не подало Долинській міській раді на затвердження проект відведення земельних ділянок в м. Долина по вул. 8 березня: 9Б, 10, 23, 23А, 33, 35.
30.03.2018 року Долинська міська рада направила ТОВ “ББМ-Долина” лист  №379/05-17/18в, у якому звертала увагу позивача на положення ст. 2 Закону України “Про плату за землю”, за якими використання землі є платним, вказувала на прийняте рішення Долинської міської ради від 07.08.2008 № 1028-25/2008 щодо надання позивачу дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки, зазначала про використання земельної ділянки під будівлями позивача без правовстановлюючих документів та разом з листом направила позивачу  по два примірники проектів угод 04/18 від 28.03.2018 року, 05/18 від 28.03.2018 року, 06/18 від 28.03.2018 року, 07/18 від 29.03.2018 року, 08/18 від 29.03.2018 року, 09/18 від 29.03.2018 року про відшкодування збитків від недоотриманих коштів Долинською міською радою за фактичне землекористування ТзОВ “ББМ-Долина”, для підписання та державної реєстрації, у зв`язку з фактичним використанням земельних ділянок без правовстановлюючих документів. Дані угоди позивач не підписав.
Рішенням Долинської міської ради №478-13/2020 від 25 лютого 2020 року  “Про розроблення технічної документація із землеустрою щодо інвентаризації земель по вул. 8-Березня” надано дозвіл Долинській міській раді на розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель по вул. 8-Березня. Як зазначено в рішенні, таке прийнято з метою створення сприятливих умов для раціонального використання земельних ділянок, встановлення місця розташування об`єктів землеустрою, їхніх меж, розмірів, правового статусу, виявлення земель, що не використовуються, використовуються нераціонально або не за цільовим призначенням, виявлення і консервації деградованих сільськогосподарських угідь і забруднених земель, встановлення кількісних та якісних характеристик земель, необхідних для ведення державного земельного кадастру, здійснення контролю за використанням та охороною земель і прийняття на їх основі відповідних рішень органом місцевого самоврядування.
На підставі договору №6 від 24.01.2022 фізичною особою-підприємцем Медвецькою ТВ. була розроблена технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки житлової та громадської забудови комунальної власності для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (КВЦПЗ-11.02), яка розташована по вулиці 8-Березня, в межах населеного пункту м. Долина Калуського району Івано-Франківської області.
28 січня 2022 року в електронній системі публічних закупівель опубліковано звіт про договір про закупівлю, укладений без використання електронної системи закупівель UA-2022-01-28-004197-b щодо закупівлі у Медвецької Т.В. послуг зі складання документації із землеустрою щодо інвентаризації земель орієнтовною площею 10,0000 га. по вул. 8-Березня в м. Долина, Івано-Франківської області, для підтвердження за Долинською міською радою права комунальної власності.
Рішенням №1688-21/2022 від 02 серпня 2022 року Долинська міська рада Івано-Франківської області вирішила:
- затвердити розроблену відповідно до рішення Долинської міської ради від 25.02.2020 №478-13/2020 технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки та підтвердити за Долинською міською радою право комунальної власності на земельну ділянку площею 8,0759 га (кадастровий номер 2622010100:01:024:0006) цільове призначення 11.02 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (для обслуговування адмінбудинку, виробничих, підсобних та допоміжних будівель) по вул. 8-Березня в м. Долина;
- Державному реєстратору провести реєстрацію права комунальної власності на вищевказану земельну ділянку.
Оцінивши матеріали справи та докази, що містяться у ній, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне:
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 та ч. 1, 2 ст. 14 Конституції України земля, її надра, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. 
Відповідно до ч. 3 статті 13 Конституції України, власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. 
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 144 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.
Частиною 1 статті 10 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” визначено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. 
Частиною ч. 3 ст. 24 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” визначено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції. 
У відповідності до  п. 34 ч. 1 ст. 26 ЗУ “Про місцеве самоврядування в Україні” виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, зокрема, питання регулювання земельних відносин.
Як передбачено пп. а) ч. 2 статті 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад.
Статтею 19 Земельної кодексу України визначено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення (ч. 1). Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі (ч. 2). Земельна ділянка, яка за основним цільовим призначенням належить до відповідної категорії земель, відноситься в порядку, визначеному цим Кодексом, до певного виду цільового призначення, що характеризує конкретний напрям її використання та її правовий режим (ч. 3).
Відповідно до ч. 1 статті 20 Земельного кодексу України при встановленні цільового призначення земельних ділянок здійснюється віднесення їх до певної категорії земель та виду цільового призначення. При зміні цільового призначення земельних ділянок здійснюється зміна категорії земель та/або виду цільового призначення.
Віднесення земельних ділянок до певної категорії та виду цільового призначення земельних ділянок здійснюється щодо: земельних ділянок, якими розпоряджаються Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, - за рішенням відповідного органу; земельних ділянок приватної власності - їх власниками (абзаци перший-третій частини 2 статті 20 Земельного кодексу України).
У відповідності до ч. 5 статті 20 Земельного кодексу України, класифікатор видів цільового призначення земельних ділянок, видів функціонального призначення територій та співвідношення між ними, а також правила його застосування з визначенням категорій земель та видів цільового призначення земельних ділянок, які можуть встановлюватися в межах відповідної функціональної зони, затверджуються Кабінетом Міністрів України. Зазначені класифікатор та правила використовуються для ведення Державного земельного кадастру і містобудівного кадастру. Віднесення земельних ділянок до певних категорії та виду цільового призначення земельних ділянок має відповідати класифікатору та правилам, зазначеним в абзаці першому цієї частини.
Згідно з статтею 79-1 Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру (ч. 1). 
За змістом ч. 2 статті 79-1 Земельного кодексу України, формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом.
Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера (частини 3, 4 статті 79-1 Земельного кодексу України).
За змістом пункту 3 частини п`ятої статті 186 Земельного кодексу України, технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель затверджується щодо земельних ділянок державної або комунальної власності - органом виконавчої влади, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, уповноваженими розпоряджатися земельними ділянками відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
Згідно п. а) статті 19 Закону України “Про землеустрій” до повноважень сільських, селищних, міських рад у сфері землеустрою на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, організація та здійснення землеустрою, проведення інвентаризації земель та земельних ділянок усіх форм власності.
Одним із видів документації із землеустрою є технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель (пп. к частини другої статті 25 Закону України “Про землеустрій”).
У відповідності до частин першої-третьої статті 35 Закону України “Про землеустрій”, інвентаризація земель проводиться з метою встановлення місця розташування об`єктів землеустрою, їхніх меж, розмірів, правового статусу, виявлення земель, що не використовуються, використовуються нераціонально або не за цільовим призначенням, виявлення і консервації деградованих сільськогосподарських угідь і забруднених земель, встановлення кількісних та якісних характеристик земель, необхідних для ведення Державного земельного кадастру, виявлення та виправлення помилок у відомостях Державного земельного кадастру, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і прийняття на їх основі відповідних рішень органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.
У разі виявлення при проведенні інвентаризації земель державної та комунальної власності земель, не віднесених до тієї чи іншої категорії, віднесення таких земель до відповідної категорії здійснюється органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування на підставі відповідної документації із землеустрою, погодженої та затвердженої в установленому законом порядку.
Порядок проведення інвентаризації земель затверджується Кабінетом Міністрів України.
Статтею 57 Закону України “Про землеустрій” передбачено, що технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель розробляється за рішенням власників (розпорядників) земельних ділянок або за рішенням сільських, селищних, міських рад. Рішення про розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації масиву земель сільськогосподарського призначення приймається у порядку, визначеному статтею 35 цього Закону.
Технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель включає:
а) пояснювальну записку;
б) матеріали топографо-геодезичних вишукувань;
в) пропозиції щодо узгодження даних, отриманих у результаті проведення інвентаризації земель, з інформацією, що міститься у документах, що посвідчують право на земельну ділянку, та Державному земельному кадастрі;
г) робочий і зведений інвентаризаційні плани;
ґ) переліки земельних ділянок (земель) у розрізі за категоріями земель та угіддями, наданих у власність (користування) з кадастровими номерами, наданих у власність (користування) без кадастрових номерів, не наданих у власність чи користування, що використовуються без документів, що посвідчують право на них, що використовуються не за цільовим призначенням, невитребуваних земельних часток (паїв), відумерлої спадщини;
д) відомості про меліоративну мережу або її складову частину/частини, в тому числі надані центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері гідротехнічної меліорації земель, для державної реєстрації меліоративної мережі або її складової частини/частин у Державному земельному кадастрі, а також про земельні ділянки, на яких вони розміщені;
е) відомості про земельні ділянки (частини земельних ділянок) та масиви земель сільськогосподарського призначення, включених до території обслуговування меліоративної мережі.
У разі формування земельної ділянки технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель також включає:
а) відомості про обчислення площі земельної ділянки;
б) кадастровий план земельної ділянки;
в) перелік обмежень у використанні земельних ділянок;
г) відомості про встановлені межові знаки.
У разі виправлення помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру щодо меж земельних ділянок та/або інших відомостей про земельні ділянки, технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель також включає кадастрові плани відповідних земельних ділянок із зазначенням виправлених відомостей про них.
У разі формування земельної ділянки під час інвентаризації земель не допускається:
а) розташування однієї будівлі на декількох земельних ділянках;
б) розташування на земельній ділянці лише окремої частини будівлі.
Кадастрові плани земельних ділянок, помилки у відомостях Державного земельного кадастру щодо яких виправляються, погоджуються з власниками таких земельних ділянок (якщо земельна ділянка перебуває у користуванні - також із землекористувачем).
У відповідності до абзацу першого п. 8 Порядку проведення інвентаризації земель, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 червня 2019 р. №476, підставою для проведення інвентаризації земель є рішення власників (розпорядників) земельних ділянок або рішення сільських, селищних, міських рад. Рішення про розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації масиву земель сільськогосподарського призначення приймається у порядку, визначеному статтею 35 Закону України “Про землеустрій”.
Предметом позову в даній справі є визнання незаконним та скасування рішення Долинської міської ради "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель в м. Долина по вул. 8-Березня" № 1688-21/2022 від 02 серпня 2022 року; визнання незаконною та скасування державної реєстрації земельної ділянки площею 8,0759 га (кадастровий номер 2622010100:01:024:0006) цільове призначення 11.02 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості. 
Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до положень статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
З огляду на викладене, особа може звернутися до суду за захистом свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб, що встановлений договором або законом.
Зі змісту статей 15, 16 ЦК України випливає, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.
Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Порушеним правом слід розуміти такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Способи захисту за своїм призначенням можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. При цьому, метою застосування певного способу захисту є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню.
Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права.
Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову.
Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.
Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Враховуючи викладене вище, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту.
Тобто, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача.
Отже підставою для звернення до суду є наявність порушеного права та звернення про здійснення його захисту особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.
Тому вирішуючи переданий на розгляд господарського суду спір по суті, суд у першу чергу повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) відкрито провадження у справі, належним позивачем.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено, які саме права чи охоронювані законом інтереси ТОВ “ББМ-Долина” порушені оскаржуваним рішенням Долинської міської ради та державною реєстрацією земельної ділянки, яке саме право ТОВ “ББМ-Долина” зазнало протиправного впливу, зменшення чи ліквідації. 
Порушення строків публікації у електронній системі  закупівель звіту про укладення між Долинською міською радою та Медвецькою Т.В. договору на виконання робіт із виготовлення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель може бути підставою для відповідальності, передбаченої Законом України “Про публічні закупівлі”, але не порушує прав позивача у сфері його господарської діяльності.
Доводи позову щодо порушення розробником технічної документації із землеустрою положень п. б) частини другої статті 28 Закону України “Про землеустрій” щодо виконання обов`язку інформувати зацікавлених осіб про здійснення землеустрою не стосуються прийняття Долинською міською радою оскаржуваного рішення та державної реєстрації земельної ділянки, оскільки Долинська міська рада не є розробником технічної документації, а є її замовником. Відтак, Долинська міська рада не може бути особою, яка порушила право позивача на інформування про здійснення землеустрою.
Частиною третьою статті 28 Закону України “Про землеустрій” передбачено, що розробники документації із землеустрою несуть відповідно до закону відповідальність за достовірність, якість і безпеку заходів, передбачених цією документацією.
Відповідно до частин першої-другої статті 61-1 Закону України “Про землеустрій”, відповідальність розробників документації із землеустрою перед замовниками такої документації та третіми особами за шкоду, що може бути заподіяна, внаслідок необережності, недогляду і професійних помилок, допущених при складанні документації із землеустрою, підлягає обов`язковому страхуванню, згідно із Законом України "Про страхування". Страховим випадком є заподіяння замовнику та/або третій особі шкоди внаслідок складання документації із землеустрою.
Відтак, свої права, порушені розробником технічної документації, позивач може захищати у спорі з таким розробником.
Не підтвердилось під час апеляційного перегляду твердження скаржника про порушення його права на інформування про здійснення землеустрою. 
Позивачем не подано до суду жодних доказів його звернення до розробника технічної документації — Медвецької Т.В. про надання йому інформації, щодо здійснення землеустрою, доказів звернення позивача до Медвецької Т.В. щодо повідомлення йому обставин виконання чи не виконання Медвецькою Т.В. вимог статті 28 Закону України “Про землеустрій”, щодо інформування нею зацікавлених осіб про здійснення землеустрою, щодо інвентаризації розглядуваної земельної ділянки, не надав суду заяви Медвецької Т.В., як свідка у справі щодо даних обставин.
Надана позивачем копія технічної документації не доводить факту невиконання її розробником обов`язку, щодо інформування зацікавлених осіб про розроблення землеустрою, оскільки законодавством не встановлено, що технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель повинна містити документи, які підтверджують інформування зацікавлених осіб про здійснення землеустрою. 
Щодо доводів позову, що в технічній документації невірно визначено цільове  призначення земельної ділянки в межах категорії земель житлової та громадської забудови, то суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до Класифікатора видів цільового призначення земельних ділянок (додаток 59 до Порядку ведення державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 р. № 1051), земельні ділянки з цільовим призначенням 11.02 “Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості” відносяться до категорії: землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення, і не відносяться до категорії земель житлової та громадської забудови.
Разом з тим, за змістом ч. 2 статті 20 Земельного кодексу України віднесення земельних ділянок до певної категорії та виду цільового призначення, щодо земельних ділянок, якими розпоряджаються органи місцевого самоврядування, здійснюється за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування.
В оскаржуваному рішенні Долинської міської ради №1688-21/2022 від 02.08.2022 відсутні положення, щодо віднесення земельної ділянки площею 8,0759 га (кадастровий номер 2622010100:01:024:0006) до земель житлової та громадської забудови, а наявна лише вказівка про цільове призначення земельної ділянки: 11.02 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (для обслуговування адмінбудинку, виробничих, підсобних та допоміжних будівель).
Скаржник не заперечив і не спростував правильності такого цільового призначення земельної ділянки, або порушення його прав визначенням такого цільового призначення земельної ділянки в оскаржуваному рішенні Долинської міської ради.
Враховуючи наявність на земельній ділянці належних позивачу майнових комплексів за адресами: м. Долина, вул. 8 Березня, буд. 10, 33, 35, будівель котельні та компресорної, беручи до уваги, що склад майнового комплексу позивача на вул. 8 Березня, буд. 10 складається з: виробничо-складської будівлі, будівлі арматурного цеху, будівлі розчинно-бетонного вузла, адміністративно-виробничої будівлі, будівлі трансформаторної підстанції, будівлі галереї (копія рішення виконавчого комітету Долинської міської ради від 30.08.2007 № 370), цільове призначення земельної ділянки: 11.02 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (для обслуговування адмінбудинку, виробничих, підсобних та допоміжних будівель) визначено правильно.
Саме лише зазначення у технічній документації з землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки про те, що інвентаризація проводиться щодо земельної ділянки житлової та громадської забудови, не порушує прав та інтересів позивача, не відносить земельну ділянку до цієї категорії земель, так як повноваження щодо віднесення земельної ділянки до тієї чи іншої категорії належать Долинській міській раді, а не розробнику технічної документації із землеустрою.
Окремі недоліки пояснювальної записки, яка є складовою технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки, а саме вказівка, що технічна документація розробляється для підтвердження права оренди на земельних торгах, згадка в технічній документації, що її розробник використовує нормативно-правові акти, які втратили чинність, відсутність відомостей про нерухоме майно позивача і його речові права, також не свідчать про порушення прав чи інтересів позивача-скаржника.
Відповідно до вимог абзацу першого частини другої статті 134 Земельного кодексу України, не підлягають продажу, передачі в користування на конкурентних засадах (на земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності у разі розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.
Правом передачі земельної ділянки у власність чи користування наділений її власник, у даному випадку — територіальна громада м. Долина, в особі Долинської міської ради. Скаржник не надав жодних доказів що Долинська міська рада вчиняє якісь дії щодо передачі земельної ділянки, на якій розташоване нерухоме майно позивача, в користування на земельних торгах. У разі прийняття таких рішень Долинською міською радою, позивач не позбавлений можливості захищати свої права в судовому порядку.
Натомість із судових рішень, опублікованих у Єдиному державному реєстрі судових рішень, щодо справи № 909/1000/24, на яку скаржник покликається, слідує, що предметом спору у ній є стягнення грошових коштів, безпідставно збережених ТОВ “ББМ-Долина”, внаслідок користування земельною ділянкою без оформлення прав на неї. 
Як уже було зазначено вище, ще рішенням від 07.08.2008 №1028-25/2008  Долинська міська рада надавала позивачу дозвіл на виготовлення проекту відведення земельних ділянок площею 8,0759 га для обслуговування адмінбудинку, виробничих, підсобних та допоміжних будівель. Із вказаного вбачається, що Долинська міська рада не заперечує права власності позивача на нерухоме майно, яке розташоване на земельній ділянці, її поведінка не свідчить про намір передати земельну ділянку в користування третім особам на земельних торгах, а спрямована лише на отримання плати за користування позивачем земельною ділянкою, а отже суд не вбачає порушення права власності позивача на належне йому нерухоме майно оскаржуваним рішенням відповідача та реєстрацією земельної ділянки.
Щодо віднесення чи не віднесення земельної ділянки до територій та об`єктів природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного призначення, то судом першої інстанції вірно звернено увагу позивача на наявність у технічній документації переліку обмежень щодо використання земельної ділянки, в якому наявні відомості про відсутність на земельній ділянці територій та об`єктів природно-заповідного фонду, історико-культурних обмежень, тощо.
Твердження позивача-скаржника про те, що технічна документація не відображає реальні відомості про розташування будівель та споруд в межах об`єкта землеустрою, в планах відсутні окремі будівлі та споруди позивача, не враховано неподільність виробничого цеху, то такі твердження позивач не підтвердив належними та допустимими доказами, зокрема не надав жодних планів, технічної документації, експертних висновків, які б доводили такі твердження.
Щодо погодження меж із суміжними користувачами, то як слідує з наявного в технічній документації кадастрового плану земельної ділянки, усі суміжні земельні ділянки також відносяться до комунальної власності Долинської міської ОТГ, як і земельна ділянка під будівлями та спорудами позивача.
Порушення строків виготовлення технічної документації, на яке покликався позивач, може бути підставою для застосування відповідальності між сторонами договору, предметом якого були роботи з виготовлення цієї документації. Так як позивач не був стороною договору, порушення строків виготовлення технічної документації не порушує його прав чи інтересів.
Щодо відсутності в технічній документації будь-яких відомостей про надавача GNSS інформації від мережі референцних станцій ZAKPOS, то такі твердження ніяк не свідчать про порушення прав та інтересів позивача. Крім того, у статті 57 Закону України “Про землеустрій” відсутні вимоги про необхідність зазначення таких відомостей у технічній документації щодо інвентаризації земельної ділянки.
З приводу заявлення до позивача вимог про стягнення безпідставно збережених грошових коштів за користування земельною ділянкою у межах справи №909/1000/24, то статтею 206 Земельного кодексу України передбачено принцип платного використання землі: використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. 
Питання правомірності та правильності нарахування суми безпідставно збережених грошових коштів за користування земельною ділянкою позивачем, підлягає вирішенню за наслідками розгляду відповідного позову.
Відтак, дії відповідача із замовлення проекту землеустрою, щодо інвентаризації земельної ділянки, затвердження цього проекту землеустрою, державної реєстрації земельної ділянки комунальної власності не порушують прав позивача, вчинені у межах повноважень відповідача та з легітимною метою — формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач діяв послідовно і в законний спосіб, оскільки затвердив проект землеустрою, щодо інвентаризації земельної ділянки, на якій знаходиться нерухоме майно відповідача, площею 8,0759 га, яка відповідає площі земельної ділянки, щодо дозволу на складання проекту відведення якої раніше звертався сам позивач, і такий дозвіл на виготовлення проекту відведення йому було надано ще в 2008 році.
Щодо позовної вимоги про скасування державної реєстрації земельної ділянки, то оскільки у позовній заяві не наведено самостійних підстав для задоволення такої позовної вимоги, окрім тих самих підстав, якими обґрунтовано позовну вимогу про визнання незаконним та скасування рішення Долинської міської ради № 1688-21/2022 від 02 серпня 2022 року, і таким доводам суд першої інстанції надав оцінку, то ця позовна вимога, на переконання колегії суддів, обґрунтовано не підлягає задоволенню у зв`язку з недоведенням позивачем порушення його прав чи законних інтересів державною реєстрацією земельної ділянки.
З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Твердження апелянта, які викладені в апеляційній скарзі, про те, що суд першої інстанції усунувся від дослідження обґрунтованості позиції позивача, то воно спростовується матеріалами даної справи 
Щодо посилання скаржника на те, що судом не враховано позицію Долинської міської ради у іншій господарській справі №909/1000/24, то вони відхиляються апеляційним судом за безпідставністю, оскільки ця справа має інший предмет та відповідно докази, які були подані сторонами до суду для обґрунтування своїх правових позицій.
Щодо твердження ТзОВ "ББМ-Долина", що ніхто дійсні межу земельної ділянки в натурі на місцевості не визначав, площа земельної ділянки визначена неправильно, а Технічна документація містить недоліки та порушення, то вони до уваги не приймаються, оскільки не доведені належними, та допустимими доказами.
Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд враховує висновки, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі “Проніна проти України” (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006), де вказано, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Згідно ст.129 ГПК України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за апелянтом.
Керуючись ст. ст. 129, 236, 269, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, - 

У Х В А Л И В :
1.          Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ББМ-Долина", б/н від 05.02.2025 (вх. № апеляційного суду 01-05/319/25 від 06.02.2025) – залишити без задоволення.
2.          Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 15 січня 2025 року у справі №909/1140/24 залишити без змін.
3.          Судовий збір за подання апеляційної скарги – покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "ББМ-Долина".
4.          Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів відповідно до ст.ст. 286-289 ГПК України.
5.          Матеріали справи №909/1140/24 повернути в Господарський суд Івано-Франківської області.  

Повний текст постанови складено та підписано 08.04.2025.

Головуючий суддя                                                                                І.Б. Малех 

Суддя                                                                                                    І.Ю. Панова

Суддя                                                                                                    О.В. Зварич