Номер провадження: 22-ц/813/2744/25 
Справа № 509/3574/23
Головуючий у першій інстанції Гандзій Д. М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2025 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Сєвєрової Є.С., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 07 жовтня 2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,
В С Т А Н О В И В:
У червні 2023 року ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до Овідіопольського райсуду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 , який в подальшому зменшила та згідно останньої редакції просила суд стягнути з ОСОБА_1 на користь сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 05.10.2018 року по 30.06.2023 року у розмірі 404412,98 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що відповідачем умисно не виконується як нотаріально посвідчений договір про виплату аліментів на дитину, виховання та утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01.08.2016 року (реєстр. №. 2461), згідно з п. 2 якого, ОСОБА_1 зобов`язався сплачувати аліменти на користь сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 щомісячно в розмірі 15000 грн., так і на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 05.10.2018 року, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 25.03.2019 року, яким зменшено розмір аліментів, визначених п. 2 нотаріально посвідченого договору про виплату аліментів на дитину, виховання та утримання дитини від 01.08.2016 р. (реєстр. №. 2461) зі встановленням аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 9000 грн щомісячно, починаючи з дня ухвалення рішення суду і до повноліття дитини – ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Крім того, виконавчим написом нотаріуса від 29.05.2019 року (реєстр. № 2206), який набрав чинності 29.05.2019 року, було запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором про виплату аліментів на дитину, виховання та утримання дитини від 01.08.2016 року (реєстр. №. 2461), строк виконання за яким настав 25.03.2019 року у сумі 408000 грн та витрати за вчинення виконавчого напису в сумі 1500 грн., а всього, загальну сума до стягнення 409500 грн.
Разом з тим, винесено численні постанови державних виконавців про відкриття виконавчого провадження від 24.10.2019 року, про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України від 29.01.2020 року, повідомлення державного виконавця від 29.01.2020 року № 9910 про внесення відомостей про боржника ОСОБА_1 до ЄРБ, постанова про накладення штрафу на боржника ОСОБА_1 штрафу від 29.01.2020 року.
Постановою Одеського апеляційного суду від 24.05.2021 року, було скасовано рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 27.01.2021 року та відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Другого Приморського ВДВС у м. Одесі ПМЖУ МЮ (м. Одеса) про зменшення розміру аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і зменшення суми заборгованості по сплаті аліментів.
Також позивачем зазначено, що заборгованість відповідача підтверджують і численні розрахунки державного виконавця Другого Приморського ВДВС у м. Одесі ПМЖУ МЮ (м. Одеса) про заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів від 31.12.2020 року на суму 195 600 грн.., від 31.12.2021 року на суму 276150 грн., від 31.12.2022 року на суму 346 651,31 грн., від 01.07.2023 року на суму 317 672,97 грн та довідки начальника Приморського ВДВС у м. Одесі ПМЖУ МЮ (м. Одеса) на суму заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_1 на суму 317 672,97 грн.
Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 07 жовтня 2024 року позов ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів – задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП : НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 , неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 05.10.2018 року по 30.06.2023 року у розмірі 404 412,98 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) в дохід держави суму судового збору за розгляд позовних вимог про стягнення пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 1211,20 грн.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 07 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання, призначене на 01.04.2025 року на 15:00 год. учасники справи не з`явилися.
Від адвоката Петрової А.М. надійшла заява про відкладення судового засідання з посиланням на те, що відповідач, який є військовослужбовцем, залучив її до участі у справі в якості представника лише 28.03.2025 року і вона не ознайомлена з матеріалами справи.
Позивач ОСОБА_2 про причини неявки суду не повідомила, належної ініціативи взяти участь у розгляді справи в режимі відеоконференції не виявила та заяв про відкладення судового засідання не подавала.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Відповідно до висновків Верховного Суду по справі №361/8331/18 - якщо учасники процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Колегія суддів звертає увагу, що під час розгляду справи в суді першої інстанції інтереси відповідача представляла адвокат Бойко Н.І., яка подавала до суду заяви із залишенням адреси для листування: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога 4-а АО «Грищенко та партнери Одеса». 
Відповідно до відкритої інформації з офіційного сайту «Опендадтабот» станом на 01.04.2025 року до складу адвокатського об`єднання «Грищенко та Партнери Одеса» входять адвокати Петрова Альона Миколаївна, ОСОБА_4 (директор), ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . Змінено адресу адвокатського об`єднання з АДРЕСА_1 . Серед вибулих з об`єднання адвокатів зазначено ОСОБА_8 та Урсу Ірину Миколаївну 
Також, як вбачається з матеріалів справи апеляційну скаргу на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 05.10.2018 року у цивільній справі № 509/1501/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, встановлених у договорі про виплату аліментів від 01.08.2016 року, подавав в інтересах ОСОБА_1 адвокат Воронюк М.О., який також, як і адвокат ОСОБА_4 входить до складу адвокатського об`єднання «Грищенко та партнери Одеса». 
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що апеляційну скаргу на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 27.01.2021 року у цивільній справі № 509/1322/20 за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 , Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса, Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зменшення розміру аліментів, встановлених у договорі про виплату аліментів від 01.08.2016 року, зменшенні розміру заборгованості по сплаті аліментів, подавав в інтересах ОСОБА_1 адвокат Гладишева О.О., яка станом на час розгляду зазначеної справи у 2021 році, також входить до складу адвокатського об`єднання «Грищенко та партнери Одеса».
Виходячи з вказаного відповідач при розгляді справи про стягнення з нього пені по аліментам (справа № 509/3574/23), справи про зменшення розміру аліментів встановлених у договорі про виплату аліментів від 01.08.2016 року (справа № 509/1501/17), справи про зменшення розміру заборгованості по сплаті аліментів (справа № 509/1322/20) користувався і продовжує користуватися послугами адвокатів одного і того ж самого адвокатського об`єднання «Грищенко та партнери Одеса» і тому посилання адвоката Петрової А.М. на неможливість здійснення нею представництва інтересів ОСОБА_1 через необізнаність з матеріалами справи, апеляційним судом відхиляється. 
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що справа перебуває в судах з червня 2023 року, а в апеляційному суді з жовтня 2024 року, тобто з перевищенням строків передбачених ст.ст. 210, 371 ЦПК України. 
Враховуючи розумні строки розгляду апеляційної скарги, обставини які стали відомі під час апеляційного провадження, достатньої наявності у справі матеріалів для розгляду апеляційної скарги по суті, колегія суддів не вбачає перешкод для розгляду справи без участі в судовому засіданні належним чином повідомленого представника відповідача.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.
Відповідно до ч. 1,2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити с удове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду зазначеним вимогам відповідає.
Задовольняючи позов, стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що:
- відповідач не виконував у встановлені законом строки своїх обов`язків, які були покладені на нього судами та взяті їм на себе по вихованню та утриманню неповнолітнього сина ОСОБА_3 2005 року народження, внаслідок чого виникла заборгованість за аліментними платежами за період з 05.10.2018 року по 30.06.2023 року, яка сумарно становить 404 412,98 грн.;
- доказів того, що заборгованість за аліментами виникла внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками, матеріали справи не містять, а тому, звертаючись до суду з цим позовом, позивачка набула право на стягнення з відповідача неустойки, виходячи із реального розміру заб;
- відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною ч. 1 ст. 196 СК України;
- зобов`язання зі сплати заборгованості по аліментам не припиняється з припиненням зобов`язання сплати самих аліментів;
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується, що: 
- рішенням Овідіопольського райсуду Одеської області від 06.11.2017 року, що набрало законної сили 17.11.2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований у Відділі РАГС виконкому Жовтневої райради народних депутатів м. Одеси № 552 від 17.12.1993 року розірвано. Непоновнолітню дитину ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено на виховання ОСОБА_2 (т. 1 а. с. 18);
- згідно з свідоцтвом про народження виданого Першим відділом РАЦС Приморського районного управління юстиції м. Одеси 13.01.2006 року батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (т. 1 а. с.16);
- згідно з договором про виплату аліментів на дитину, виховання та утримання дитини від 01.08.2016 року ОСОБА_1 зобов`язався сплачувати на відкритий рахунок вказаний матір`ю дитини або готівкою на утримання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у роз: січень - травень; вересень - грудень по 22 000 грн щомісячно (т. 1 а. с. 17);
- рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 05.10.2018 року, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 25.03.2019 року зменшено розмір аліментів, що були визначені у п. 2 договору про виплату аліментів з встановленням розміру щомісячних аліментів – 9000 грн (т1 а. с. 18-20; 22-24);
- згідно з виконавчим написом нотаріуса від 29.05.2019 року, який набрав чинності 29.05.2019 року, яким нотаріусом було запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором про виплату аліментів на дитину, виховання та утримання дитини від 01.08.2016 року (реєстр №. 2461), строк виконання за яким настав 25.03.2019 року у сумі 408 000 грн та витрати за вчинення виконавчого напису в сумі 1 500 грн., а всього, загальну суму до стягнення 409 500 грн (т. 1 а. с. 26);
- постановою Одеського апеляційного суду від 24.05.2021 року апеляційну скаргу адвоката Гладишевої О.О. в інтересах ОСОБА_1 задоволено частково, рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 27.01.2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса, Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зменшення розміру аліментів, встановлених у договорі про виплату аліментів від 01.08.2016 року, зменшенні розміру заборгованості по сплаті аліментів – відмовлено (и.1 а. с. 33-38); 
- згідно з довідкою Другого відділу ДВС від 14.06.2023 року про наявність заборгованості зі сплати аліментів заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно з розрахунком на 01.07.2023 року становить 317 672,97 грн (т. 1 а. с. 45 47);
- згідно з розрахунком пені по аліментам з 05.10.2018 року до 30.06.2023 року розмір пені з застосуванням норми ч.1 ст. 196 СК України, який наведений у заяві про зменшення первісного розміру позовних вимог про стягнення пені по аліментам складає 404412,98 грн (т. 1 а. с. 55-59).
Колегія суддів виходить з наступного.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).
Абзацом першим частини першої статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів (частина друга статті 196 СК України).
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання.
Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.
Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.
За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.
Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.
Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.
Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.
При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.
У справі, яка переглядається, судом першої інстанцій встановлено і сторонами не заперечується, що відповідач будучи платником аліментів на користь позивача на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 9 000 грн щомісячно і до досягнення сином повноліття на підставі нотаріально посвідченого договору про виплату аліментів на дитину від 01.08.2016 року та рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 05.10.2018 року, яке вступило в законну силу після залишення його без змін постановою одеського апеляційного суду від 25.03.2019 року.
З розрахунків заборгованості, складеного державним виконавцем Приморського ВДВС у м. Одесі Романовською О.Л. убачається, що за період із жовтня 2018 року до 30.06.2023 року сумарна заборгованість зі збільшуваним залишком становить 317 672 грн 97 коп. (т. 1 а. с. 46-47 з обох боків).
При цьому у вказаний період позивач сплачував заборгованість за кожний місяць нерегулярно і не у повному обсязі.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та визначаючи відповідний розмір пені й період, за який вона підлягає стягненню з відповідача, врахувавши наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц, провадження № 14-616цс18, правила для обчислення пені за прострочення сплати аліментів, розрахунок заборгованості від 19 квітня 2022 року, а також часткову сплату відповідачем аліментів, правильно виходив погодився з розрахунком, який наданий позивачем, яким враховано відсутність підстав для нарахування пені за прострочення сплати аліментів за грудень 2020 року, а також за грудень 2022 року – червень 2023 року включно, оскільки за вказані місяці заборгованість за аліментами відсутня. В інший частині пеня обчислена виключно з простроченої заборгованості за кожний місяць, як період платежу з врахуванням вимог ч. 1 ст. 196 СК України.
Правовідносини щодо утримання батьками дитини або дітей до їх повноліття регулюється главою 15 СК України, яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, у визначений за домовленістю між ними спосіб або ж за рішенням суду з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України (статті 180, 181, 183, 184, 189 СК України).
Так, частиною першою статті 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Тлумачення статті 191 СК України дає підстави для висновку, що юридичне значення для визначення часу, з якого присуджуються аліменти на дитину, має час звернення до суду іншого з батьків з позовом або заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів. Виключення із цього правила стосуються стягнення аліментів за минулий час (до пред`явлення позову).
Договором про виплату аліментів на дитину, який укладений сторонами справи 01.08.2016 року та посвідчений нотаріально, до якого судовим рішенням, яке вступило в закону силу внесені зміни щодо розміру аліментів, який визначено судом у розмірі 9 000 грн щомісячно встановлено, що аліменти стягуються з моменту нотаріального посвідчення договору - 01.08.2016 року і до набуття дитиною повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Разом із цим, для застосування зазначеної вище санкції (стягнення неустойки) до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.
Суд першої інстанції, перевіривши правильність наданого до позову розрахунку пені в контексті фактично наявної заборгованості по щомісячним аліментним платежам і кількості днів її прострочення. 
За наведених обставин, в апеляційного суду відсутні підстави для скасування або зміни рішення суду через невірність встановлених судом першої інстанції обставин або невірності здійсненого розрахунку пені, з яким погодився районний суд і який покладено в основу оскаржуваного рішення. 
Посилання скаржника на те, що суд першої інстанції розглянув заявлений позов по суті не зупинивши провадження у справі через проходження відповідачем військової служби під час воєнного стану введеного на території України і не надав таким чином відповідачу взяти повноцінну участь у розгляді справи з наданням необхідних заперечень проти заявлених вимог, апеляційний суд відхиляє з огляду на наступне.
Пункт 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України передбачає обов`язок суду зупинити провадження у справі в разі перебування сторони у складі ЗСУ або інших військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення АТО.
На суди покладено обов`язок забезпечити швидкий та ефективний розгляд справи упродовж розумного строку. Відповідно для зупинення провадження у справі суд повинен з`ясувати причини неможливості розгляду справи, адже необґрунтоване зупинення провадження у справі затягує строки її розгляду, і, як наслідок, учасники справи перебувають у стані невизначеності.
Зупинення провадження у справі означає тимчасове припинення вчинення процесуальних дій судом. Провадження зупиняється до моменту, коли відпадуть обставини, які є перешкодою для розгляду справи, або будуть вчинені необхідні дії.
При цьому зупинення провадження у справі має бути доцільним і мотивованим. Суд аналізує ймовірні наслідки зупинення з урахуванням суті спірних правовідносин, щоб це не призвело до безпідставного затягування строків розгляду справи. (постанова ВС від 1 лютого 2022 року у справі №160/12705/19).
Таким чином, самого факту введення воєнного стану і формального перебування сторони на військовій службі для зупинення провадження у справі недостатньо. Сторони мають надати докази залучення особи до бойових дій, здійснення заходів з національної безпеки та оборони, оскільки безпідставна перерва в судовому розгляді буде порушувати право на справедливий суд.
Також слід зазначити, що при розгляді чутливої категорії спорів першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, внаслідок чого суд має забезпечити розумний строк розгляду справи. 
У подібних ситуаціях адвокатам слід доводити, а суду оцінювати обставини справи з точки зору добросовісності, процесуальної поведінки, зловживання процесуальними правами такого учасника процесу в кожній конкретній ситуації.
Як вже зазначалось, адвокати адвокатського об`єднання «Грищенко та партнери Одеса» протягом кількох останніх років представляли і представляють інтереси платника аліментів ОСОБА_1 , як у спорі щодо зменшення розміру аліментів, визначених умовами відповідного договору, так і у спорі про зменшення розміру заборгованості по аліментам, а також у спорі про стягнення пені по аліментам і тому достатньо обізнані про всі обставини справи і сутність спірних правовідносин, які склалися між сторонами справи в частині аліментних відносин.
Вапеляційній скарзі зазначаючи про не зупинення судом провадження у справі, що призвело до неможливості відповідачу доводи в суді неспроможність як нарахування пені взагалі так і її розміру, разом з тим не наведено в чому саме була допущена районним судом неповнота встановлених обставин, яка на думку апелянта вплинула на помилковість остаточного висновку суду про задоволення позову або в чому саме полягає невірність розрахунку пені по аліментам, яка прийнята судом при ухваленні оскаржуваного судового рішення. 
Слід зазначити, що предметом перегляду є судове рішення про стягнення пені по аліментам і доводячи про допущені судом процесуальні порушення, заявнику (скаржнику) слід мотивувати яким чином процесуальне порушення вплинуло на обґрунтованість остаточного висновку районного суду по суті заявлених вимог та правильність ухваленого судом рішення, яке оскаржується в апеляційному порядку. 
Лише у разі. якщо процесуальне порушення допущене судом призвело до неправильності та неповноти встановлення обставин справи, вплинуло на обґрунтованість оцінки судом доказів, що мало наслідком помилковість ухваленого судового рішення, дані доводи апеляційної скарги є обґрунтованими і є підставою для скасування або зміни судового рішення.
Проте таких доводів скаржником не наведено, а апеляційним судом відповідних підстав для скасування або зміни судового рішення не встановлено.
Доводи апеляційної скарги зведені лише до незгоди з висновком районного суду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини. 
У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
При цьому колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. 
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 07 жовтня 2024 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 08.04.2025 року.

Головуючий:                                                                О.М. Таварткіладзе

Судді:                                                                        Є.С. Сєвєрова

                                                                               С.О. Погорєлова