ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/4330/24  Номер провадження 22-ц/814/1778/25	Головуючий у 1-й інстанції Просіна Я. В.  Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Обідіної О.І., Панченка О.О., при секретарі судового засідання Буйновій О.П., - 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Сови Вікторії Валеріївни на заочне рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25 листопада 2024 року за позовом Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Лубнитеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії ,-
В С Т А Н О В И В :
У жовтні 2024 року Обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Лубнитеплоенерго» звернулось до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по оплаті за послуги з постачання теплової енергії за період з 24.10.2022 по 31.03.2023 у сумі 3886,46 грн, різниці в нарахуваннях за період з 24.10.2022 по 31.03.2023 у сумі 6241,60 грн та плати за абонентське обслуговування за період з 01.10.2022 по 30.09.2023 в сумі 404,88 грн, а також витрати на оплату судового збору в сумі 3028,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 є співвласником нежитлового приміщення, магазин А загальною площею 90,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходиться в п`ятиповерховому багатоквартирному будинку, обладнаному вузлом комерційного обліку теплової енергії, в якому діють внутрішньобудинкові системи централізованого опалення. Облік кількості відпущеної теплової енергії споживачу здійснюється за особовим рахунком № НОМЕР_1 , відкритим для фіксації коштів, що надходять за послугу теплопостачання.
01.10.2021 на веб-сайті ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» http://lubnyteplo.com.ua опубліковано текст індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії та в подальшому зміни до нього. Таким чином, враховуючи особливості укладання індивідуальних договорів про надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку, індивідуальний договір набрав чинності 01.11.2021.
Рішенням Полтавської обласної ради №476 від 30.09.2022 року встановлено тариф для ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго», на послугу з постачання теплової енергії, для категорії «Інші споживачі» (усі інші особи, які не підлягають під категорію «Населення» та «Бюджетні установи») в розмірі 2636,76 грн/Гкал з ПДВ.
Крім плати за послугу з постачання теплової енергії, споживач повинен вносити абонентське обслуговування за послугу з постачання теплової енергії в розмірі визначену виконавцем 33,74 грн, яка нараховується щомісяця (п.33 Правил №830).
ОКВПТ «Лубнитеплоенерго» свої зобов`язання виконало, надавши споживачу послугу з постачання теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення, опалення приміщень з індивідуальним опаленням, через які прокладені транзитні трубопроводи (стояки) внутрішньобудинкової системи опалення та нарахувавши плату за абонентське обслуговування. Натомість відповідач в односторонньому порядку не виконує покладені законодавством зобов`язання щодо повної оплати наданих послуг. На момент подачі позовної заяви, відповідач не виконав зобов`язання щодо оплати вартості послуги з постачання теплової енергії та плати за абонентське обслуговування, заборгувавши 10532,94 грн.
Загальна сума заборгованості становить: заборгованість за послуги з постачання теплової енергії - 3886,46, різниця в нарахуваннях 6241,60 грн та плати за абонентське обслуговування 404,88 грн;
Окрім того, позивачем сплачено судовий збір в розмірі 3028,00 грн за подачу позову до суду.
Заочним рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25 листопада 2024 року позов Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Лубнитеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії було задоволено.
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Лубнитеплоенерго» заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період за 24.10.2022 по 31.03.2023 у сумі 3886 (три тисячі вісімсот вісімдесят шість) грн 46 коп, різниці в нарахуваннях за період з 24.10.2022 по 31.03.2023 у сумі 6241 (шість тисяч двісті сорок одна) грн 60 коп, та плати за абонентське обслуговування за період 01.10.2022 по 30.09.2023 у розмірі 404 (чотириста чотири) грн. 88 коп, а всього 10532 (десять тисяч п`ятсот тридцять дві) грн 94 коп.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Лубнитеплоенерго» 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп. судового збору.
З вказаним рішенням суду не погодився представник ОСОБА_1 – адвокат Сова Вікторія Валеріїна та подала апеляційну скаргу, в якій прохає скасувати рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25 листопада 2024 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що незгода відповідача ґрунтується на тому, що усі інші співвласники цього ж будинку сплачували за цю суму послугу за тарифом «Населення», крім цього позивач їм не нарахував різницю у вартості нарахування, в той час як позивачу визначив у рахунку за теплопостачання як виходячи з тарифу «інші споживачі», тобто поза межами уваги суду залишилась та обставина, що у спірних правовідносинах відповідач діяв не з комерційною, а побутовою метою.
Стверджує, що відповідач не погоджується саме із розміром спірних нарахувань, оскільки тариф, який застосовував позивач до відповідача у порівнянні із іншими співвласниками приміщень будинку є завищеними. Теж саме стосується зміни вартості нарахувань, яка іншим співвласникам взагалі не нараховувалась. 
Тобто ці доводи фактично зводяться до того, що закон не передбачає стягнення плати за опалення колективного майна в розмірі іншому ніж іншим співвласникам. При чому стягнення повинно проводитися з належного споживача.
Акцентує увагу, суд першої інстанції не звернув увагу, що вимоги позивача про сплату нарахування за опалення МЗК в частині застосування ціни (тарифу) не ґрунтується на положеннях чинного законодавства України та умовах договорів, укладених між сторонами по справі. Не надав ґрунтованих та мотивованих висновків з цього питання, зокрема не вказав правових підстав з урахування об`єкту теплопостачання та кола зобов`язаних осіб, якою нормою закону визначається вартість послуги по різному для співвласників. 

У відзиві на апеляційну скаргу представник Таращенко В.І., який діє в інтересах ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» прохає апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Акцентує увагу суду, що за роз`ясненням НКРЕП від 18.03.2015 року №2450/15/61-15, оплату за послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води за тарифами категорії споживачів «населення» здійснюють власники/користувачі/ житлового будинку, квартири, жилих приміщень у гуртожитку, призначених та придатних для постійного проживання в них, за умови їх використання виключно для постійного проживання, а не для використання житла у інший спосіб.
Крім того, зазначають, що матеріалами справи підтверджується та не оспорюється, що відповідач є власником нежитлового приміщення (магазину), що унеможливлює застосування тарифу «Населення».
Судове засідання проводилось в порядку письмового провадження за відсутності сторін по справі, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, зважаючи на наступне.
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно із ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 є власником 1/2 нежитлового приміщення, магазину, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6).
ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» є виконавцем послуг з централізованого опалення для населення багатоквартирних будинків міста Лубни. Рішеннями Полтавської обласної ради від 30.09.2022, від встановлено тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, що надаються обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства «Лубнитеплоенерго» (а.с.14)
Позивач є надавачем комунальної послуги з централізованого опалення багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 , що підтверджено правовстановлюючими документами позивача.
Відповідач має особовий рахунок № НОМЕР_2   однак в односторонньому порядку не виконує покладені законодавством зобов`язання щодо повної оплати послуг з теплопостачання.
Рішенням Полтавської обласної ради від 30.09.2022 №476 встановлено для ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» тариф на послугу з постачання теплової енергії для категорії «Інші споживачі» (усі інші особи, які не підпадають під категорії «Населення» тю «Бюджетні установи») в розмірі 2636,76 грн/Гкал з ПДВ.(а.с.14).
Розпорядженням Лубенського міського голови: від 13.10.2021 № 460 початок опалювального сезону 2021-2022 р.р. на території Лубенської територіальної громади встановлено з 15.10.2022. (а.с.34).
У зв`язку із початком опалювального періоду виконавцем було проведено підключення системи опалення будинку, шляхом подачі теплоносія у внутрішньо будинкову систему опалення, про що складено акт (а.с.36).
Рішенням Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області від 31 березня 2023 № 65 про закінчення опалювального періоду 2022-2023 на території Лубенської територіальної громади, опалювальний період закінчено з 01 квітня 2023 року (а.с.35).
Виконавцем надано послугу з постачання теплової енергії на загально будинкові потреби опалення будинку; опалення приміщення індивідуальним опаленням, через яке прокладені транзитні трубопроводи внутрішньо будинкової системи опалення (ВБСО); проведено перерахунок розміру нарахувань та послугу та нараховано плату за абонентське обслуговування.
Як вбачається з розрахунку заборгованості по оплаті послуг з постачання теплової енергії особовий рахунок № НОМЕР_3 , заборгованість відповідача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , яка виникла за період з жовтня 2022 року по вересень 2023 року включно, складає 10532 грн. 97 коп. і складається з:заборгованість за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 3886,46 грн. 79 коп., різниці в нарахуваннях у розмірі 6241,60 грн. 37 коп. та плати за абонентське обслуговування у розмірі 404 грн. 88 коп. (а.с. 49-50).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що розподіл обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, та власниками майнових прав на об`єкти нерухомого майна у завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано (п. 3 розділу І Методики розподілу).
Так, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_1 є власником 1/2 частини нежилого приміщення, магазину, який не є об`єктом житлової нерухомості (а.с.6-7). В даному випадку відповідач ОСОБА_1 в добровільному порядку не погашає вищевказану заборгованість, її розмір підтверджено документально, то в даному випадку слід задовольнити позов. 

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з вказаними висновками суду з огляду на наступне.
Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ЦК України та іншими спеціальними нормативними актами.
Згідно п.6 ч.1 ст.1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Відповідно до ч.1 ст.9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною першою ст.10 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.
Відповідно до ч.ч. 5, 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.
Пунктами 30 і 31 індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії від 01 жовтня 2021 року встановлено, що плата за послугу визначається відповідно до Правил надання послуг з постачання теплової енергії , затверджених постановою КМУ №830 від 21 серпня 2019 року, та Методики розподілу, що розраховується, виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання. Вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію.
За змістом п.37 ч.1 ст.43 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішується питання встановлення тарифів на житлово-комунальні послуги, які надаються підприємствами, що перебувають у спільній власності територіальних громад, представництво інтересів яких здійснює відповідна районна чи обласна рада, а також суб`єктами господарювання, що здійснюють управління (експлуатацію) цілісними майновими комплексами таких підприємств.

Матеріалами справи встановлено, що між сторонами відсутній письмовий договір про надання послуг з теплопостачання. Позивачем наявність обов`язку зі сплати вартості послуг з постачання теплової енергії обґрунтовано положення чинного законодавства якими передбачено такий обов`язок та доказами надання таких послуг будинку у якому знаходиться приміщення належне відповідачу.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Такий висновок суду викладений у постанові Верховного Суду від 02 травня 2018 року у справі №539/1983/17, який у відповідності до вимог п.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховується іншими судами при застосуванні таких норм права.

З наявних у справі доказів вбачається, що відповідач є співвласником нежитлового приміщення, магазин, яке розміщене в багатоквартирному будинку АДРЕСА_1 . 

Матеріали справи не містять даних, щодо того: в яких цілях відповідач використовує належне йому приміщення; чи займається він особисто господарською чи підприємницькою діяльністю; чи є відповідач безпосереднім користувачем належного відповідачу нерухомого майна, якщо ні то на яких умовах ним користуються треті особи; хто є безпосереднім споживачем послуг, які надаються позивачем. 
Відсутність вказаних даних, які б мали належне доказове підтвердження, є обставиною, яка не дає суду зробити обґрунтовані висновки на яких правових підставах на відповідача можливо покласти обов`язок щодо оплати послуг з постачання теплової енергії.
На вказані обставини, не звернуто уваги судом першої інстанції, та формально зазначено, що відповідач є одночасно і співвласником нерухомого майна і споживачем послуг, хоча доказів останнього факту матеріали справи не містять. 
Не з`ясування, судом першої інстанції вказаних обставин, також впливає на визначення підвідомчості спору, оскільки відповідно до практики ВП ВС (постанови від 02.10.2019 р справа №263/2359/19 та від 20.06.2018 р справа №216/181/16-ц) такі спори залежно від цільового використання нежитлового приміщення підлягають розгляду, як в порядку цивільного судочинства, так і в порядку господарського судочинства.
На думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги щодо недоведеності позивачем підстав для стягнення з відповідача оплати послуг з постачання теплової енергії, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. 

Щодо доводів апеляційної скарги щодо неправомірності дій позивача при визначені розміру тарифу за яким відповідач має проводити оплату отриманих послуг та безпідставне віднесення відповідача до категорії споживачів «Інші споживачі», колегія суддів не бере їх до уваги, оскільки предметом даного спору не є оскарження дій уповноважених органів щодо формування тарифів на послуги постачання теплової енергії та їх застосування при проведенні обрахунку вартості вказаних послуг.
Інші доводи апеляційної скарги, не враховуються колегією суддів, оскільки вони не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.
Враховуючи викладене апеляційну скаргу слід задовольнити частко, рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з їх недоведеністю.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Сови Вікторії Валеріївни – задовольнити частково.
Заочне рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25 листопада 2024 року - скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Лубнитеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії – відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 23 квітня 2025 року

Головуючий суддя : ____________________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ___________________ О.І. Обідіна___________________ О.О. Панченко