ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року 
м. Київ

справа № 300/2185/19
касаційне провадження № К/9901/29294/20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Бившевої Л.І.,
суддів: Хохуляка В.В.,  Ханової  Р.Ф., 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Виробничо-торгова кондитерська фірма "Ласощі" на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.02.2020 (суддя Остап`юк С.В.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.08.2020 (головуючий суддя - Святецький В.В., судді - Гудим Л.Я., Довгополов О.М.) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Виробничо-торгова кондитерська фірма "Ласощі" до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
УСТАНОВИВ:
Публічне акціонерне товариство "Виробничо-торгова кондитерська фірма "Ласощі" (далі - Товариство, позивач, платник) звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (далі - Управління, відповідач, контролюючий орган), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 15.08.2019 №0006461405 про застосування штрафних санкцій у вигляді пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності в розмірі 956671,00 грн.
Обґрунтовуючи вимоги, позивач послався на протиправність і безпідставність висновків контролюючого органу про порушення термінів розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності, що покладені в основу спірного податкового повідомлення-рішення, оскільки ним пред`явлено та прийнято до розгляду заяву про стягнення з нерезидента - Компанії MARTIN LLOVERAS, S.A. (Королівство Іспанія) заборгованості, що виникла внаслідок невиконання перед позивачем обов`язків продавця за зовнішньоекономічним контрактом б/н від 22.07.2016 в розмірі 42500,00 Євро в порядку, спосіб та формі, визначеному законодавством Королівства Іспанія, в процедурі банкрутства, розпочатій з ініціативи боржника-нерезидента за правом країни свого походження - Королівства Іспанія. Позивач вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми частини третьої статті 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (у редакції, чинній на час порушення строків розрахунків за контрактом) та частини сьомої статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» (у редакції, чинній на час прийняття спірного рішення), в силу дії яких граничний строк розрахунків за операцією з імпорту товарів згідно з контрактом за б/н від 22.07.2016 між позивачем із компанією MARTIN LLOVERAS, S.A. є зупиненим, а пеня за порушення цього строку не підлягає нарахуванню. 
Івано-Франківський окружний адміністративний суд рішенням від 26.02.2020, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.08.2020, у задоволенні позову відмовив.
Відмовляючи у задоволенні позову, суди виходили з того, що контролюючим органом правомірно застосовані до платника штрафні санкції у вигляді пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, розрахованої за кожен день прострочення, в розмірі 956671,00 грн, оскільки постановою від 22.06.2018 Комерційний суд №3 Барселони припинив провадження про банкрутство Компанії MARTIN LLOVERAS, S.A., то перебіг граничного строку розрахунків за операціями з імпорту товарів за контрактом б/н від 22.07.2016 з нерезидентом - Компанією MARTIN LLOVERAS, S.A. відновлено з 22.06.2018 та, відповідно, з цього періоду є правомірним нарахування Товариству контролюючим органом пені за порушення граничного строку розрахунків за кожний день прострочення, включаючи період, на який цей строк підлягав зупиненню.
Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. 
У доводах касаційної скарги позивач стверджує, що задоволення Арбітражним судом № 3 м. Барселона кредиторських вимог Товариства у розмірі 42500,00 Євро є позитивним вирішенням спору на користь Товариства, оскільки у рішенні цього суду встановлений факт порушення нерезидентом прав позивача на повернення валютних коштів згідно з умовами зовнішньоекономічного контракту та обґрунтованість його позовних вимог, у зв`язку з чим нарахування позивачу пені за ненадходження валютної виручки по контракту б/н від 22.07.2016 відповідно до статті 4 Закону України ,,Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" та частини сьомої статті 13 Закону України ,,Про валюту і валютні операції" є неправомірним.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 12.11.2020 відкрив касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою позивача та витребував матеріали справи із суду першої інстанції.
Відповідач у відзиві на касаційну скаргу, посилаючись на законність і обґрунтованість судових рішень попередніх інстанцій, просить залишити їх без змін, а касаційну скаргу відповідача залишити без задоволення.  
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 18.03.2025 визнав за можливе проведення касаційного розгляду справи у попередньому судовому засіданні і призначив справу до розгляду на 19.03.2025.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи та дійшов наступних висновків.
Судами попередніх інстанцій установлено, що контролюючим органом проведена позапланова виїзна документальна перевірка Товариства з питань дотримання вимог валютного законодавства при здійсненні зовнішньоекономічної діяльності за період з 01.06.2017 до 30.06.2019, результати якої оформлені актом від 19.07.2019 №654/09-19-14-05/00382102 (далі - акт перевірки), за висновками якого встановлено порушення позивачем вимог статті 2 Закону України ,,Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", а саме - порушення термінів розрахунку в сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Зокрема, у акті перевірки було вказано, що Товариство станом на 30.06.2019 має непогашену прострочену дебіторську заборгованість в сумі 42500,00 Євро при здійснені імпортних операцій з нерезидентом - Компанією MARTIN LLOVERAS, S.A. (Королівство Іспанія) по контракту б/н від 22.07.2016.
Контролюючий орган здійснив розрахунок пені за порушення позивачем термінів здійснення зовнішньоекономічних операцій за контрактом б/н від 22.07.2016 з нерезидентом - Компанією MARTIN LLOVERAS, S.A. (Королівство Іспанія) з 04.01.2017, згідно якого встановлено 760 днів прострочення і нараховано пеню в розмірі 956 671,95 грн. 
На підставі висновків акта перевірки контролюючим органом було прийняте податкове повідомлення-рішення від 15.08.2019 №0006461405, яким до позивача за порушення вимог статті 2 Закону України ,,Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" застосовані штрафні (фінансові) санкції у вигляді пені за порушення термінів розрахунків в сфері зовнішньоекономічної діяльності в розмірі 956671,90 грн.
За наслідками адміністративного оскарження Державна податкова служба України прийняла рішення від 23.10.2019 №6383/6/99-00-08-05-02, яким податкове повідомлення-рішення Управління від 15.05.2019 №0006461405 залишила без змін, а скаргу платника - без задоволення.
Надаючи оцінку правомірності прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, Верховний Суд виходить із такого.
За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - ПК України), що пеня - це сума коштів у вигляді відсотків, нарахованих на суми грошових зобов`язань, не сплачених у встановлені законодавством строки. 
Штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - це плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності (підпункт 14.1.265 пункту 14.1 статті 14 ПК України).
Підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України передбачено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.     
Порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті, а також граничні строки розрахунків при імпорті/експорті товарів/послуг регулювалися Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (який був чинним до 07.02.2019) та Законом України «Про валюту і валютні операції» (який був введений в дію 08.02.2019).
Статтею 2 Закону Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» визначено, що імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.
Строк та умови завершення імпортної операції без увезення товару на територію України визначаються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України за погодженням з Національним банком України.
Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.
Відповідно до пункту 1 Постанови Правління Національного банку України від 07.06.2016 №342 визначено, що розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», здійснюються у строк, що не перевищує 120 календарних днів.
Аналогічні строки щодо термінів розрахунків за операціями при імпорті/експорті товарів/послуг були встановлені постановами Правління Національного Банку України від 14.09.2016 №386, від 25.05.2017 №41.
Згідно з частиною першою статті 6 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» строки, зазначені у статтях 1 та 2 цього Закону або встановлені Національним банком України відповідно до статей 1 та 2 цього Закону, можуть бути продовжені центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, у разі виконання резидентами операцій за договорами виробничої кооперації, консигнації, комплексного будівництва, тендерної поставки, гарантійного обслуговування, поставки складних технічних виробів і товарів спеціального призначення.
З 07.07.2018 набрав чинності Закон України «Про валюту і валютні операції» (який був введений в дію 08.02.2019), яким визначено правові засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, права та обов`язки суб`єктів валютних операцій і уповноважених установ та встановлює відповідальність за порушення ними валютного законодавства.
Відповідно до статті 16 Закону України «Про валюту і валютні операції» цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через сім місяців з дня набрання ним чинності. Визнано такими, що втратили чинність з дня введення в дію цього Закону, зокрема, Закон України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».
Норми Закону України «Про валюту і валютні операції» підлягають застосуванню через сім місяців з дня опублікування 07.07.2018, тобто з 08.02.2019, а до цієї дати діяли норми Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».
Відповідно до статті 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» порушення резидентами, крім   суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених   статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у   розмірі   0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України   на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).
У разі прийняття до розгляду судом, Міжнародним комерційним арбітражним судом чи Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, яка виникла внаслідок недотримання нерезидентом строків, передбачених експортно-імпортними контрактами, строки, передбачені статтями 1 і 2 цього Закону, зупиняються і пеня за їх порушення в цей період не сплачується.
У разі прийняття судом рішення про відмову в позові повністю або частково або припинення (закриття) провадження у справі чи залишення позову без розгляду строки, передбачені статтями 1 і 2 цього Закону, поновлюються і пеня за їх порушення сплачується за кожний день прострочення, включаючи період, на який ці строки було зупинено.
У разі прийняття судом рішення про задоволення позову пеня за порушення строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону, не сплачується з дати прийняття позову до розгляду судом.
Відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування  пені  за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої  пені  не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару).
Згідно з положеннями абзаців 1, 2 частини сьомої статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» У разі прийняття до розгляду судом, міжнародним комерційним арбітражем позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, що виникла внаслідок недотримання нерезидентом строку, передбаченого зовнішньоекономічним договором (контрактом), або прийняття до провадження уповноваженим органом відповідної країни документа про стягнення такої заборгованості з боржника-нерезидента на користь резидента в позасудовому (досудовому) примусовому порядку строк, встановлений відповідно до цієї статті, зупиняється з дня прийняття до розгляду такої заяви (прийняття до провадження відповідного документа) і пеня за порушення строку в цей період не нараховується. У разі ухвалення судом, міжнародним комерційним арбітражем рішення про відмову в позові повністю чи частково в частині майнових вимог або про відмову у відкритті провадження у справі чи про залишення позову без розгляду, а також у разі визнання документа про стягнення заборгованості з боржника-нерезидента таким, що не підлягає виконанню, недійсним, незаконним тощо та (або) закриття (припинення) провадження без зарахування грошових коштів на рахунки резидентів у банках України за таким документом строк, встановлений відповідно до цієї статті, поновлюється і пеня за його порушення нараховується за кожний день прострочення, включаючи період, на який цей строк було зупинено.
Ураховуючи припинення Комерційним судом №3 м. Барселони постановою від 22.06.2018 провадження про банкрутство Компанії MARTIN LLOVERAS, S.A., колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відновлення з 22.06.2018 перебігу граничного строку розрахунків за операціями з імпорту товарів за контрактом б/н від 22.07.2016 з нерезидентом - Компанією MARTIN LLOVERAS, S.A. та правомірність  нарахування відповідачем з 22.06.2018 пені за порушення граничного строку розрахунків за кожний день прострочення, включаючи період, на який цей строк підлягав зупиненню.
За таких обставин, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 241 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. 
Таким чином, зважаючи на обставини цієї справи, колегія суддів вважає, що ухвалені у справі судові рішення ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Усі доводи та їх обґрунтування, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, тому підстави для скасування ухвалених судових рішень та задоволення касаційної скарги відсутні.
Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд,

ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Виробничо-торгова кондитерська фірма "Ласощі" залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.02.2020 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.08.2020 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді | Л.І. Бившева В.В. Хохуляк   Р.Ф. Ханова