Номер провадження: 33/813/905/25
Номер справи місцевого суду: 522/1073/23 
Головуючий у першій інстанції Єршова Л. С. Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2025 року                                                                 м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,
за участю:
секретаря Козлової В.А.,
правопорушника ОСОБА_1 ,
захисника ОСОБА_1 – адвоката Сухецької С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 08.02.2023 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:
Зазначеною постановою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винною та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 850,00 грн. Також стягнуто з неї судовий збір у розмірі 536,80 грн.
Відповідно до адміністративних матеріалів, 14.12.2022 року о 08 годині 50 хвилин, ОСОБА_1 керувала транспортним засобом BMW 120B, д.н.з. НОМЕР_1 , в м. Одеса, по вул. Французський бульвар, в бік вул. Середньофонтанської. При перетинанні кругового перехрестя (сквер Пушкіна) не дотрималася вимоги дорожнього знаку 2.1, внаслідок чого допустила зіткнення з транспортним засобом Mitsubishi Lancer Х, д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався по круговому перехрестю.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Дії ОСОБА_1 кваліфіковано як порушення п.п.16.11 Правил дорожнього руху України.
Зазначені обставини стали підставою для винесення оскаржуваної постанови Приморського районного суду м. Одеси від 08.02.2023 року (а.с.8).

Не погоджуючись із вказаною вище постановою, 07.07.2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, яка надійшла до Приморського районного суду м. Одеси 11.03.2025 року, в якій просить суд оскаржувану постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі (а.с.11-15).

Також в апеляційній скарзі скаржник просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції від 08.02.2023 року, посилаючись на поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження (а.с.14-15).

Вирішуючи питання про те, чи були причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови поважними, Одеський апеляційний суд виходить із наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Строк на апеляційне оскарження, пропущений із поважних причин, може бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи.
Поважними причинами слід вважати лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, яка подала апеляційну скаргу, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений строк.

Виходячи із системного аналізу норм процесуального права під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, яка подала заяву про перегляд судових рішень, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

В свою чергу, на обґрунтування поважних причин ОСОБА_1 та її захисник – адвокат Сухецька С.М. посилаються на те, що жодних повідомлень від суду першої інстанції про призначення розгляду справи ОСОБА_1 не отримувала, в тому числі і на телефон. Також зазначають, що судом не надсилалась на адресу ОСОБА_1 копія оскаржуваної постанови суду, якою останню притягнуто до адміністративної відповідальності, а тому ОСОБА_1 була позбавлена можливості подати апеляційну скаргу у встановлений законом строк.

Однак, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для поновлення строку, виходячи з наступних обставин.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (п. 8 ст. 129 Конституції України).
При цьому забезпечення апеляційного оскарження судового рішення має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і ґрунтуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) керується тим, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).
Зокрема, ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. 
Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення ЄСПЛ від 03 грудня 2003 року у справі «Рябих проти Росії»).

Питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, пункт 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2003 року у справі «Трух проти України»).
У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип «res judicata» (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).
Крім того, у рішеннях від 25 липня 2002 року у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України» та від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» ЄСПЛ встановив, що існує установча судова практика щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого, і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.
Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників судочинства та своєчасного виконання ними певних процесуальних дій.
При вирішенні питання про поновлення строку суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду.
Інститут процесуальних строків сприяє досягненню юридичної визначеності, а також стимулює учасників справи та інших заінтересованих осіб добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого правовідносини можуть вважатися спірними, а після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Так, із протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 428356 від 14.12.2022 року вбачається, що ОСОБА_1 було повідомлено про те, що розгляд справи відбуватиметься у Приморському районному суді м. Одеси 16.01.2023 року о 10 год. 00 хв. (а.с.1).
Тобто, ОСОБА_1 , будучи обізнаною про те, що справа відносно неї, буде розглядатись в Приморському районному суді м. Одеси, будь-яких доказів на вжиття заходів щодо отримання інформації за результатами розгляду справи та копії постанови не надала. Перешкод в отриманні інформації за результатами розгляду справи та судового рішення, матеріали справи не містять.
Крім того, з метою виклику ОСОБА_1 у судове засідання, в строки передбачені ст. 277-2 КУпАП, Приморським районним судом м. Одеси було направлено SMS-повідомлення на номер телефону - НОМЕР_3 (а.с.7), який був особисто зазначений ОСОБА_1 в її поясненнях, підписаних нею особисто (а.с.4), а тому доводи апеляційної скарги, стосовно того, що повідомлення було направлено за невідомим ОСОБА_1 номером телефону, є безпідставним.

Посилання скаржника на те, що SMS-повідомлення не є належним повідомленням про час, дату та місце розгляду справи, не є поважною причиною пропуску, оскільки зазначена обставина не звільняє особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, в розумні інтервали часу цікавився станом розгляду справи та її результатом.

Апеляційний суд також враховує значний проміжок часу з дня винесення постанови місцевим судом (08 лютого 2023 року), тобто апеляційна скарга подана більше ніж через два роки.

З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Сабадаш проти України поновлення судом пропущеного строку на оскарження рішення без належного обґрунтування порушує принцип юридичної визначеності.

Також, у справі Каракуця проти України у своєму рішенні ЄСПЛ зазначив, що заявники повинні проявляти належну зацікавленість у розгляді їхньої справи.

Таким чином, всі вищевикладені обставини в своїй сукупності не можуть бути підставами задоволення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення.

Керуючись ст.ст. 268, 283, 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м. Одеси від 08.02.2023 року відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду                                         С.М. Сегеда