ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 року 
м. Київ

cправа №   910/10005/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Ємця А. А. - головуючого, Булгакової І. В., Колос І. Б.,

за участю секретаря судового засідання - Іщука В. В.,
представників:

позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Гарант» -
Костишеної В. Л.,
відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Акріс Агро Груп» -
Сердюка В. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Гарант»

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2025 (колегія суддів: Тарасенко К. В. (головуюча), Тищенко А. І., Тищенко О. В.) та ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.10.2024 (суддя Джарти В. В.) про закриття провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Гарант» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Акріс Агро Груп» про зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Транс-Гарант» (далі - позивач, ТОВ «Транс-Гарант») подало до господарського суду позов, в якому просило зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Акріс Агро Груп» (далі - відповідач, ТОВ «Акріс Агро Груп») надати належним чином завірені копії договорів від 31.08.2021 №  АКГ  230  312/2020911, №  АКГ  411892/20210831, договору від 24.01.2022 №  24/01/2022-1, а також копії первинних документів до цих договорів, а саме: акти наданих послуг, видаткові та товарно-транспортні накладні, рахунки, акти звірки взаєморозрахунків (далі - спірні документи).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив гарантоване ч. 1 ст. 5 Закону України «Про інформацію» право позивача на отримання інформації та ст.  24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльністю», оскільки неправомірно відмовився надати на запити позивача, у тому числі адвокатські, спірні документи, які стосуються договірних відносин товариств. Також у позові зазначено, що цей спір віднесений до юрисдикції господарських судів, адже між товариствами наявні господарські відносини і спір виник саме у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, а порушене відповідачем право позивача на отримання інформації може бути захищене обраним способом. 

Господарський суд міста Києва в ухвалі від 09.10.2024, залишеній без змін Північним апеляційним господарським судом згідно з постановою від 20.02.2025, провадження у справі закрив на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
          
Висновки суду першої інстанції мотивовані тим, що визначене позивачем у позовній заяві право на отримання відповіді (та/або копій документів) на адвокатський запит, порушення якого обумовлене недотриманням відповідачем ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльністю», не підлягає судовому захисту в порядку господарського, адміністративного або цивільного судочинства, натомість відповідач може бути притягнутий до адміністративної відповідальності за неправомірну відмову від надання інформації на адвокатський запит за ст. 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Апеляційний суд, погодившись з такими висновками місцевого господарського суду, на доводи апеляційної скарги додатково зазначив, що розгляд визначених в позовній заяві вимог не віднесений до юрисдикції судів (визначене в позовній заяві право на отримання інформації у відповідь на адвокатський запит не підлягає судовому захисту в порядку позовного провадження), оскільки спеціальне законодавство встановлює особливий порядок відновлення права адвоката (адвокатського об`єднання) на отримання інформації у відповідь на адвокатський запит. 

У поданій касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судами попередніх інстанцій, а також на наявність підстави касаційного оскарження за п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, просить скасувати постановлені у справі рішення, а справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

За доводами касаційної скарги суди дійшли помилкового висновку, що заявлені у справі, яка розглядається, позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку позовного провадження за правилами господарського, адміністративного або цивільного судочинства, оскільки предметом спору є не притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ненадання відповіді на адвокатський запит, а зобов`язання його надати інформацію в інтересах одного з учасників господарських відносин, яка стосувалася здійснення господарської діяльності позивачем.

Одночасно у касаційній скарзі позивач навів приклад вирішення Верховним Судом спорів про зобов`язання сторони вчинити певні дії - надати відповідні документи, які не були надані на адвокатські запити в досудовому порядку, зокрема, у постановах від 16.01.2019 у справі №  686/23317/13-а, від 17.12.2019 у справі №  826/5331/18, від 06.05.2020 у справі №  160/9696/18, від 18.08.2022 у справі №  520/13981/21.

Верховний Суд в ухвалі від 07.04.2025 відкрив касаційне провадження у справі з підстави, передбаченої абз. 2 ч. 2 ст. 287 ГПК України.

22.04.2025 відповідач подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому заперечив її доводи, просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. 

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи позивача, врахувавши заперечення відповідача у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов таких висновків.

Вбачається, що 04.07.2023 ТОВ «Транс-Гарант» надіслало на адресу ТОВ «Акріс Агро Груп» лист від 23.06.2023, в якому з посиланням на зміну власника та керівника товариства просило надати копії спірних документів для проведення аудиту товариства, на який відповіді від ТОВ «Акріс Агро Груп» не отримало.

18.09.2023 та 18.10.2023 у зв`язку з наданням правової допомоги ТОВ «Транс-Гарант» з аналогічними вимогами до ТОВ «Акріс Агро Груп» звернулася адвокат позивача Легка О. Ю. шляхом надсилання адвокатських запитів у порядку ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», до яких долучила копії ордера на надання правничої (правової) допомоги та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

У відповідях від 28.09.2023 та 30.10.2023 відповідач відмовив у задоволенні адвокатських запитів, посилаючись на те що у запитуваних договорах, які були  підписані у двох примірниках, сторони домовилися, що незалежно від закінчення строку їх дії вся інформація (відомості), надана однією стороною іншій стороні,  та/або стала відома кожній зі сторін під час виконання договорів, а також умови правочинів, факт їх укладення та всі документи, які є невід`ємною частиною, являють собою конфіденційну інформацію та становлять комерційну таємницю кожної зі сторін договорів.

06.03.2024 керівник ТОВ «Транс-Гарант» склав заяву про надання згоди на розголошення даних, у якій відповідно до Законів України «Про захист персональних даних», «Про інформацію», «Про доступ до публічної інформації», «Про банки і банківську діяльність» надав згоду адвокатському об`єднанню та його адвокатам, у тому числі Легкій О. Ю., на отримання від будь-яких органів державної влади або місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх видів, фізичних осіб, обробку, зберігання, поширення та розголошення будь-якої інформації щодо товариства, яка може становити банківську таємницю та персональні дані фізичних осіб, що були працевлаштовані чи діяли від імені товариства, зокрема фото, відео зображень, паспортних та інших даних, що відносяться до конфіденційної інформації, персональних даних або інформації з обмеженим доступом. Також надав згоду на отримання всіх необхідних документів, що стосуються господарської діяльності ТОВ «Транс-Гарант», в тому числі укладених ним договорів з контрагентами з додатками, актами, товарно-транспортними   /  видатковими накладними, рахунками та іншими документами, що стосуються господарської та іншої діяльності товариства.

13.03.2024 адвокат позивача Легка О. Ю. повторно надіслала відповідачу адвокатський запит, до якого долучила, зокрема, вказану заяву керівника позивача та ордер для надання правничої (правової) допомоги, проте 25.03.2024 ТОВ «Акріс Агро Груп» відповіло відмовою, зазначивши що адвокат порушила правила адвокатської етики, коли при черговому зверненні з адвокатським запитом використала один й той же бланк ордера для надання правничої (правової) допомоги.

Вказане у сукупності стало підставою для звернення ТОВ «Транс-Гарант» до суду з цим позовом у справі №  910/10005/24, провадження у якій суд першої інстанції закрив на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України (переданий на розгляд суду спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства), з чим погодився й суд апеляційної інстанції. 

При цьому суди попередніх інстанцій вказали, що позивач не надав доказів існування між сторонами спору господарських відносин, які б ґрунтувалися на підставі договору або закону, та дійшли висновку, що позов спрямований на захист цивільного права адвоката ТОВ «Транс-Гарант» на отримання інформації у відповідь на адвокатські запити, яке не може бути порушене і не підлягає захисту в порядку позовного провадження за правилами господарського, адміністративного або цивільного судочинства.

У ч. 1 ст. 300 ГПК України визначено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Отже, предметом касаційного розгляду є законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень про закриття провадження у справі за приписами п.  1 ч. 1 ст. 231 ГПК України в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, - абз. 2 ч. 2 ст. 287 ГПК України.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена у ст. 20 ГПК України, з урахуванням положень ч. 1 якої господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених ч. 2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема інші справи у спорах між суб`єктами господарювання (п. 15). 

Отже, господарські суди розглядають спори, що мають в основі приватно-правовий характер відносин, який вирізняється наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу. Визначаючи юрисдикцію спору, необхідно зважати як на суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, так і на відповідний суб`єктний склад учасників у справі.

У постанові від 18.08.2022 у справі №  520/13981/21 Верховний Суд зазначив, якщо адвокатський запит направлений особі, яка не є суб`єктом публічного права, та за своїм змістом з посиланням на ст.ст. 20, 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» містить вимогу щодо надання інформації, яка стосується приватно-правових відносин, спір про зобов`язання відповідача вчинити певні дії - надати затребувану раніше в адвокатських запитах інформацію підсудний судам господарської юрисдикції.

Отже, вирішуючи питання про те, чи підлягає така категорія спорів  розгляду судом господарської юрисдикції, необхідно з`ясувати, чи є спір приватно-правовим з огляду на суб`єктний склад правовідносин, предмет спору, характер спірних правовідносин, а також з огляду на зміст та мету адвокатських запитів. 

У справі, яка розглядається, суди вважали, що поданий ТОВ «Транс-Гарант» позов спрямований на захист цивільного права його адвоката на отримання інформації у відповідь на адвокатські запити, яке не може бути порушене і не підлягає захисту в порядку позовного провадження за правилами господарського, адміністративного або цивільного судочинства, оскільки позивач не надав доказів існування між сторонами спору господарських відносин, які б ґрунтувалися на підставі договору або закону.

Разом з тим суди попередніх інстанцій не звернули уваги, що:

-          позивачем у справі є ТОВ «Транс-Гарант», а відповідачем - ТОВ «Акріс Агро Груп»;

-          у листі від 30.10.2023 відповідач не заперечував, що ТОВ «Транс-Гарант» та ТОВ «Акріс Агро Груп» уклали договори від 31.08.2021 №  АКГ  230  312/2020911, №  АКГ  411892/20210831, від 24.01.2022 №  24/01/2022-1, а відмова у їх наданні обґрунтована іншими підставами;

-          ТОВ «Транс-Гарант» після невдалої спроби особисто отримати копії цих договорів та документів, що свідчать про хід їх виконання, звернувся до відповідача через свого адвоката, яка надіслала адвокатські запити, діючи не в особистих, а в інтересах ТОВ «Транс-Гарант», прямо зазначивши про це в адвокатських запитах;

-          надсилаючи адвокатські запити, адвокат керувалася ст.ст. 20, 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», однак не вимагала будь-яких інших документів, окрім тих, що стосуються господарських відносин товариств;

-          предмет спору про зобов`язання відповідача вчинити певні дії стосується вирішення питання правомірності відмови ТОВ «Акріс Агро Груп» надати позивачу документи щодо взаємних господарських відносин товариств.

За таких обставин спір у цій справі виник між двома юридичними особами приватного права, господарські відносини яких ґрунтувалися на правочинах, і стосується вирішення питання правомірності відмови відповідача надати запитувані адвокатом, який діяв в інтересах клієнта, документи щодо договірних відносин двох суб`єктів господарювання, відповідно, спір у цій справі підпадає під визначення приватно-правового в розумінні ГПК України і належить до юрисдикції господарських судів, а висновки судів попередніх інстанцій про те, що позов спрямований на захист цивільного права адвоката позивача, а тому не підлягає розгляду в порядку позовного провадження за правилами господарського, адміністративного або цивільного судочинства, є помилковими та позбавили позивача ефективного доступу до суду, що суперечить положенням п.  1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ураховуючи обставини, які склалися в межах цієї справи, висновки судів попередніх інстанцій про наявність підстав для закриття провадження за приписами п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України є передчасними, зроблені без надання оцінки діловій переписці сторін, дійсного змісту адвокатських запитів, та без належного дослідження усіх критеріїв, з якими закон пов`язує віднесення такої категорії спорів до юрисдикції господарських судів.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що в практиці Верховного Суду існують непоодинокі приклади вирішення судами різних юрисдикцій позовних вимог про зобов`язання відповідачів вчинити певні дії - надати відповідні документи  /  інформацію, які не були надані на адвокатські запити в досудовому порядку, як-от постанови Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №  212/7068/13-ц, від 16.01.2019 у справі №  686/23317/13-а, від 17.12.2019 у справі №  826/5331/18, від 18.08.2022 у справі №  520/13981/21, від 12.12.2024 у справі №  990/133/24, від 28.08.2024 у справі №  903/1140/23, від 16.04.2025 у справі №  910/9198/24, згідно з якими, вирішуючи такі спори, суди мають з`ясувати наявність у позивача права (правових підстав) на отримання запитуваних документів  /  інформації та наявність у відповідача обов`язку  (правових підстав) надати такі документи  /  інформацію, ураховуючи конкретні встановлені обставини щодо характеру запитуваних документів  /  інформації, як наслідок, встановити наявність або відсутність порушення відповідачем цивільного права позивача з огляду на предмет та підстави позову, в результаті чого дійти висновку про задоволення або відмову у задоволенні позову.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема, за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Відповідно до ч. 6 ст. 310 ГПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

З урахуванням того що суди попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних судових рішень порушили норми процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про скасування постанови апеляційного суду 20.02.2025 та ухвали місцевого господарського суду від 09.10.2024 у цій справі та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, відповідно, касаційна скарга ТОВ «Транс-Гарант» підлягає задоволенню.

З огляду на висновок щодо суті касаційної скарги судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, підлягають розподілу за результатами розгляду спору.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Гарант» задовольнити.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2025 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.10.2024 у справі №  910/10005/24 скасувати.

3. Справу № 910/10005/24 направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий  суддя                                                        А. А. Ємець

Судді:                                                                               І. В. Булгакова

                                                                                         І. Б. Колос