ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

30 травня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/11295/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Баранник Н.П., Малиш Н.І.,     
  
          розглянувши у порядку письмового провадження м. м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2025 року у справі № 160/11295/24, (суддя суду першої інстанції Серьогіна О.В.),  за адміністративним позовом за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, - 

В С Т А Н О В И В :
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 червня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Суд, визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 06.11.2023 року №047150024378 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії по інвалідності відповідно до статті 30 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 17.06.1995 року по 28.11.2010 року в ВАТ «Криворіжбудматеріали».
Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 30.10.2023 року №4007 про призначення пенсії по інвалідності відповідно до статті 30 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду в цій справі.
В задоволенні іншої частини позову - відмовив.       
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2024 року Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 червня 2024 року у справі №160/11295/24  скасувано в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 17.06.1995 року по 28.11.2010 року в ВАТ «Криворіжбудматеріали».
Зазначене рішення набрало законної сили 10.09.2024 року та були видані виконавчі листи на його виконання. 
18.02.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 , в якій заявник просить суд:
- визнати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області виконати вимоги виконавчого листа у справі №160/11295/24 від 15.10.2024 року, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №160/11295/24 від 20.06.2024 року, постанови Третього апеляційного адміністративного суду у справі №160/11295/24 від 10.09.2024 року щодо перерахунку пенсії з урахуванням приписів трудової книжки про пенсійний стаж з 17.06.1995 року по 01.01.2004 року - протиправною;
- визнати прийняття начальником ВПВР у Луганській області СМР УМЮ Пихоніної М.В. постанови про закінчення виконавчого провадження від 07.02.2025 року №372 ВП №76505039 щодо виконання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області вимог виконавчого листа у справі №160/11295/24 від 15.10.2024 року, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №160/11295/24 від 20.06.2024 року, постанови Третього апеляційного адміністративного суду у справі №160/11295/24 від 10.09.2024 року щодо перерахунку пенсії з урахуванням приписів трудової книжки про пенсійний стаж з 17.06.1995 року по 01.01.2004 року - протиправним;
- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області №047150024378 від 17.09.2024 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області    нарахувати ОСОБА_1 пенсі. з урахуванням приписів трудової книжки про пенсійний стаж з 17.06.1995 року по 01.01.2004 року з 30.10.2023 року;
- скасувати постанову начальника Відділу примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пихоніної М.В. про закінчення виконавчого провадження ВП №76505039 від 07.02.2025 року;
- зобов`язати Відділ примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції поновити провадження ВП №76505039 за виконавчим листом у справі №160/11295/24.
          Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2025 року у справі № 160/11295/24 заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень у справі №160/11295/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії  повернуто заявнику без розгляду з підстав невідповідності заяви вимогам передбаченим ч.1 ст.167 та абз. 2 ч.3 ст. 383 КАС України, а саме не долучення до  примірнику заяви з додатками для відповідача, доказів її направлення іншим учасникам справи.
          Також суд першої інстанціїї зазначив про пропуск десятиденного строку заявником, встановленого ч. 4 ст. 383 КАС України для подачі даної заяви. 
          Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції від 20 лютого 2025 року заявник звернувся із апеляційною скаргою просить її скасувати та задовольнити його заяву.
          Апеляційна скарга обґрунтована фактично незгодою з діями пенсійного органу з діями по виконанню рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 червня 2024 року, а саме неврахування висновків суду викладених в тексті рішення, а також з порушенням судом першої інстанції норм процесуального законодавства при обрахуванні строку звернення із даною заявою до суду.
           Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Згідно ст. 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Положеннями ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.
Європейський суд з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.
Отже, для цілей ст. 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».
З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст. 129-1 Конституції України.
Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.
Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.
Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.
Згідно ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
У такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.
Також, стаття 167 КАС України регламентує загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення.
Так, вказаною статтею визначено, що будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити:
1) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає заяву чи клопотання або заперечення проти них, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 
2) найменування суду, до якого вона подається;
3) номер справи, прізвище та ініціали судді (суддів), якщо заява (клопотання, заперечення) подається після постановлення ухвали про відкриття провадження у справі;
4) зміст питання, яке має бути розглянуто судом, та прохання заявника;
5) підстави заяви (клопотання, заперечення);
6) перелік документів та інших доказів (за наявності), що додаються до заяви (клопотання, заперечення);
7) інші відомості, які вимагаються цим Кодексом.
До заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).
Відповідно до ч.2 ст.167 КАС України, якщо заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої цієї статті і ці недоліки не дають можливості її розглянути, або якщо вона є очевидно безпідставною та необґрунтованою, суд повертає таку заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду.
Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, до заяви ОСОБА_1 про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень у справі №160/11295/24 долучено примірник заяви з додатками для відповідача, проте вказана заява та додатки до неї не містили доказів її направлення іншим учасникам справи, що не відповідає вимогам ч.1 ст.167 та абз. 2 ч.3 ст. 383 КАС України.
Зазначене не спростовується заявником та підтверджується переліком додатків долучених до заяви.  
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, щодо недотримання заявником вимоги щодо направлення копії заяви іншим учасникам справи перешкоджає її розгляду, оскільки з огляду на скорочені строки розгляду такої заяви, передбачених процесуальним Законом, інші учасники справи будуть позбавлені можливості вчасно висловити власну позицію щодо заявлених вимог.
Разом з тим, суд першої інстанції також дійшов висновку про пропуск десятиденного строку завником, встановленого ч. 4 ст. 383 КАС України. 
Суд апеляційної інстанції  погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає таке. 
Так, згідно ч. 4 ст. 383 КАС України заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.
Отже, за загальним правилом заяву може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, однак не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду. Недотримання вимог, зокрема, щодо строку подання такої заяви, є підставою для її повернення.
Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Як встановлено судом першої інстанції заявник отримав виконавчий документ у справі № 160/11295/24  від 15.10.2024 року та на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.06.2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянуто заяву позивача з урахуванням висновків суду та прийнято нове рішення про відмову в призначення пенсії від 17.09.2024 року №047150024378.
Як видно з матеріалів справи, копію вказаного рішення Головного управління ПФУ в Луганській області заявником отримано 26.10.2024 року, натомість із заявою в порядку ст. 383 КАС України до суду, ОСОБА_1 звернувся 18.02.2025, тобто із пропуском 10-ти денного строку з моменту коли він дізнався про порушення своїх прав. 
Отже, з урахуванням зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що строк передбачений ч. 4 ст. 383 КАС України заявником  пропущений, що правильно враховано судом першої інстанції. 
Крім того, суд першої інстанції правильно вказав, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.06.2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянуто заяву позивача та знову прийнято рішення про відмову в призначення пенсії від 17.09.2024 року №047150024378, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Вказаним рішенням не було зараховано до страхового стажу роботи позивача період роботи з 17.06.1995 року по 28.11.2010 року в ВАТ “Криворіжбудматеріали”.
Так, у вказаному рішенні зазначено, що за розглядом документів до страхового стажу не зараховано період роботи з 17.06.1995 року по 28.11.2010 року у якості електрогазозварника у ВАТ «Криворіжбудматеріали» за записом дубліката трудової книжки від 24.03.2010 року серії НОМЕР_1 , оскільки в Реєстрі відсутня інформація про роботу, підприємством звітність щодо періодів роботи, нарахування заробітної плати та відомості про спеціальному стажу до Пенсійного фонду не подавалась. Період роботи перетинається з роботою на інших підприємствах, які зараховані до страхового стажу за даними Реєстру, зокрема: з 25.06.2002 року по 14.01.2003 року - робота у ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», крім того наявна інформація в частині «Відомості по спеціальному стажу», як пільгова робота за списком № 2. що передбачає зайнятість повний робочий день; з 01.01.2005 року по 23.01.2005 року - робота на «Кривбасрезерви»; з 28.03.2006 року по 17.07.2006 року - робота у ТОВ Південтрансмонтаж-ВБК;    з 03.09.2007 року по 30.05.2008 року - робота у ТОВ «Ізумбер»; з 31.05.2008 року по 01.06.2008 року, з 01.11.2008 року по 30.11.2008 року та з 01.01.2009 року по 27.01.2009 року - робота у ТОВ «Промремморстрой». Для підтвердження достовірності записів дубліката трудової книжки щодо роботи з 17.06.1995 року по 28.11.2010 року у ВАТ «Криворіжбудматеріали» направлено запит про перевірку факту роботи.
Тобто, на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.06.2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянуто заяву позивача з урахуванням висновків суду та прийнято нове рішення про відмову в призначення пенсії від 17.09.2024 року №047150024378.
З урахуванням вищенаведеного, в разі незгоди позивача із рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про відмову в призначення пенсії від 17.09.2024 року №047150024378, у позивача є на звернення до суду із позовною заявою на загальних підставах.
З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для повернення заяви ОСОБА_1 на підставі ст. 167, 383 КАС України.
Відтак, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін. 
Керуючись ст. ст. 312, 320, 321, 322, 325, 328, 383 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
                    Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2025 року у справі № 160/11295/24 – залишити без змін.
          Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш