ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2025 р. 	Справа № 520/24371/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.01.2025, головуючий суддя І інстанції: Панов М.М., м. Харків, повний текст складено 23.01.25  пу справі № 520/24371/24
за позовом                ОСОБА_1  
до               Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області ,               Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області ,               Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області                    
про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі за текстом також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі за текстом також – відповідачі), в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №204650021194 від 10.06.2024 про відмову в частині виплати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій згідно з пунктом 7-1 Розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», період проходження військової служби на посаді лікаря пункту медичної допомоги прикордонного загону з 21.06.1992 по 24.11.1992;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разову грошову допомогу відповідно до п.7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в розмірі десяти її місячних пенсій;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити на підставі призначеного ГУ ПФУ в Одеській області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разову грошову допомогу відповідно до п.7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в розмірі десяти її місячних пенсій;
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №204650021194 від 11.06.2024 про відмову в частині перерахунку пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за віком у подвійному розмірі на посаді лікаря-психіатра з 02.02.1998 по 31.12.2023 згідно зі ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати для обчислення пенсії за віком у подвійному розмірі період роботи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 02.02.1998 по 31.12.2023, згідно зі ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести перерахунок пенсії за віком, починаючи з дня призначення ОСОБА_1 пенсії на підставі зарахованого ГУ ПФУ в Закарпатській області пенсії за віком у подвійному розмірі період роботи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 02.02.1998 по 31.12.2023, згідно зі ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23 січня 2025 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №204650021194 від 10.06.2024 про відмову в частині виплати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій згідно з пунктом 7-1 Розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», період проходження військової служби на посаді лікаря пункту медичної допомоги прикордонного загону з 21.06.1992 по 24.11.1992.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разову грошову допомогу відповідно до п.7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в розмірі десяти місячних пенсій.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити на підставі призначеного ГУ ПФУ в Одеській області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разову грошову допомогу відповідно до п.7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в розмірі десяти місячних пенсій.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №204650021194 від 11.06.2024 про відмову в частині перерахунку пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за віком у подвійному розмірі на посаді лікаря-психіатра з 02.02.1998 по 31.12.2023 згідно зі ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати для обчислення пенсії за віком у подвійному розмірі період роботи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 02.02.1998 по 31.12.2023, згідно зі ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести перерахунок пенсії за віком, починаючи з дня призначення ОСОБА_1 пенсії на підставі зарахованого ГУ ПФУ в Закарпатській області пенсії за віком у подвійному розмірі період роботи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 02.02.1998 по 31.12.2023, згідно зі ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати в загальному розмірі 807 грн 46 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати в загальному розмірі 807 грн 46 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати в загальному розмірі 807 грн 46 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає про неврахування судом першої інстанції того, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю необхідного спеціального стажу (35 років) роботи на певних, визначених законодавством, посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної або комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058 будь-якого іншого виду пенсії; спеціальний стаж обчислюється за приписами Порядку №1191; достатніх документів на підтвердження відповідних обставин позивачем не надано.
За результатами апеляційного розгляду відповідач просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає,  що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з дослідженням усіх доказів та встановленням усіх обставин у справі. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також – КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 10.01.2024 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про перерахунок пенсії та щодо призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7.1 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
За принципом екстериторіальності заява ОСОБА_1 про перерахунок пенсії розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 10.06.2024 за №204650021194 відмовлено позивачу у виплаті разової грошової допомоги.
Також ОСОБА_1 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою щодо проведення перерахунку пенсії - допризначення у зв`язку з наданими додатковими документами.
30.07.2024 листом від Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області на адресу позивача направлено рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 10.06.2024 за №204650021194, яким відмовлено у виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, згідно з пунктом 70-1 «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю 35 років на посадах, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, а також рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 11.06.2024 за №204650221194 про відмову в зарахуванні до стажу в подвійному розмірі період роботи на посаді лікаря-психіатра поліклініки з 02.02.1998 по 31.12.2023.
Позивач, уважаючи вказані дії відповідачів протиправними, звернувся до суду з позовом у цій справі.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що період проходження військової служби позивача на посаді лікаря пункту медичної допомоги прикордонного загону з 21.06.1992 по 24.11.1992 підлягає зарахуванню до спеціального стажу, що дає право на призначення грошової допомоги у розмірі 10 призначених пенсій відповідно пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; незарахування відповідачем до страхового стажу позивача періоду роботи в психіатричних закладах охорони здоров`я з 02.02.1998 по 31.12.2023 у подвійному розмірі на підставі статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за №1788-ХІІ не ґрунтується на вимогах чинного законодавства України та є протиправним.
Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.
Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правовідносини, що виникають у сфері реалізації особами, які мають право на пенсію, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення, у випадках, передбачених Конституцією України, регулюються нормами Конституції України, Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за №1788-ХІІ, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 за №1058-ІV та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.
Пунктом 2 Прикінцевих положень ЗУ № 1058-ІV передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
За приписами статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Відповідно до п. «е» ст. 55 Закону №1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року; 52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 53 роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року; 53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року; 54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року; 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року; 55 років - які народилися з 1 січня 1971 року.
Відповідно до пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІУ та пункту 5 Постанови Кабінету Міністрів України №1191 від 23.11.2011 «Про затвердження Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги та її виплати», особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону, працювали у закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Кабінет Міністрів України Постановою від 23 листопада 2011 року №1191 затвердив «Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги» відповідно до пункту 7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV (далі - Порядок №1191).
Відповідно до пункту 2 Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону №1788-ХІІ, що передбачені, зокрема, переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» (далі - Перелік №909).
Згідно з п. 4 Порядку №1191 страховий стаж, передбачений пунктами 2 і 3 цього Порядку, враховується в календарному обчисленні. При цьому допускається підсумовування страхового стажу за періоди роботи, які дають право на призначення пенсії відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Пунктом 5 Порядку №1191 визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
Враховуючи наведені норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується:
- з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу (від 25 до 30 років) роботи на певних визначених законодавством посадах;
- з виходом на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності;
- з неотриманням такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії.
Тобто право особи на отримання грошової допомоги виникає за умови неотримання такою особою будь-якого іншого виду пенсії до моменту виникнення у неї права на призначення пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 18.06.2021 у справі №328/1620/17, умовою наявності права на отримання вказаної грошової допомоги є не відсутність факту отримання особою будь-якого іншого виду пенсії на момент виходу на пенсію за віком, а відсутність такого факту до моменту виходу на цю пенсію, тобто в будь-який момент до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058-ІV. Слід зазначити й про те, що законодавство не ставить право особи на отримання такої допомоги в залежність від розміру або тривалості отримання нею пенсії та часу її призначення, якщо такі обставини мали місце до виходу на пенсію за віком.
Отримання вказаної грошової допомоги визначене законодавцем як заохочувальний захід щодо осіб, які, отримавши право на призначення пенсії, виявили бажання працювати та одержувати пенсію з більш пізнього віку, тобто фактично відтермінували реалізацію права виходу на пенсію.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 за № 909 (далі також – Перелік № 909) визначені заклади і установи охорони здоров`я та посади, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.
Відповідно до Переліку № 909 до галузі охорони здоров`я відносяться лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) в таких закладах та установах: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.
Згідно з приміткою 2 до Переліку № 909 робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.
Відповідно до примітки 3 до Переліку № 909 робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 01 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.
Визначення поняття «заклад охорони здоров`я» міститься у статті 3 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» № 2108-ХІІ від 19 листопада 1992 року, згідно з якою це юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, що забезпечує медичне обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.
Цією статтею визначено й поняття медичної допомоги - діяльність професійно підготовлених медичних працівників, спрямована на профілактику, діагностику, лікування та реабілітацію у зв`язку з хворобами, травмами, отруєннями і патологічними станами, а також у зв`язку з вагітністю та пологами та медичного обслуговування - діяльність закладів охорони здоров`я та фізичних осіб-підприємців, які зареєстровані та одержали відповідну ліцензію в установленому законом порядку, у сфері охорони здоров`я, що не обов`язково обмежується медичною допомогою, але безпосередньо пов`язана з її наданням.
Статтями 1, 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» (від 22 лютого 2000 року № 1489-ІІІ, який набрав чинності з 04 квітня 2000 року) визначено, що психіатрична допомога - комплекс спеціальних заходів, спрямованих на обстеження стану психічного здоров`я осіб на та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд та медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади.
Психіатричний заклад - психоневрологічний, наркологічний чи інший спеціалізований заклад, центр, відділення тощо всіх форм власності, діяльність яких пов`язана з наданням психіатричної допомоги. Професійні права, обов`язки лікаря-психіатра, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, у тому числі здійснюють догляд за особами, які страждають на психічні розлади, при наданні психіатричної допомоги встановлюються Основами законодавства України про охорону здоров`я, цим Законом та іншими законами. Лікар-психіатр, інші працівники, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, в тому числі здійснюють догляд за особами, які страждають на психічні розлади, мають право на пільги, встановлені законодавством України для осіб, зайнятих на важких роботах та з шкідливими і небезпечними умовами праці.
Виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного захворювання, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку.
При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом.
Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону.
Рішення, прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів.
Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів мають право відмовити у наданні психіатричної допомоги у разі відсутності підстав для її надання. Відмова у наданні психіатричної допомоги зазначенням її причин фіксується у медичній документації за підписом особи чи її законного представника та лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів.
Лікар-психіатр, інші працівники, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, мають право на конфіденційність відомостей про своє місце проживання, склад сім`ї, номер домашнього телефону тощо.
Тобто цим законом були встановлені професійні права та обов`язки лікаря-психіатра та зазначено, що останній безпосередньо надає психіатричну допомогу, а тому надавати підтверджуючі документи здійснення позивачем у відділенні або кабінеті, де надається психіатрична допомога не потребується, оскільки сама посада лікаря-психіатра вже передбачає надання психіатричної допомоги.
За змістом рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 10.06.2024 за №204650021194 відповідно до п. 7-1 «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. До стажу, який дає право на виплату грошової допомоги зараховано всі періоди роботи до досягнення пенсійного віку по 30.09.2023.
Стаж позивача в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» становить 34 років 10 місяців по місяць досягнення пенсійного віку. 
Водночас ГУ ПФУ в Одеській області підставою відмови в частині виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій згідно з пунктом 7-1 Розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зазначило відсутність у позивача 35 років на посадах, робота на яких дає право за вислугу років. Період проходження військової служби на посаді лікаря пункту медичної допомоги прикордонного загону не зараховано до періоду страхового стажу на посадах, робота на яких дає право на призначення грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій.
Суд зазначає, що законом СРСР «Про загальний військовий обов`язок» від 12 липня 1967 року №1950-VІІ і Положенням про пільги для військовослужбовців, військовозобов`язаних, осіб, звільнених з військової служби у відставку, та їх сімей, затвердженим Постановою Ради Міністрів СРСР від 17 лютого 1981 року №193, було передбачено зарахування часу перебування громадян на дійсній військовій службі у Збройних Силах СРСР до загального трудового стажу, безперервного трудового стажу та стажу роботи за спеціальністю.
Постановою Верховної Ради України «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» від 12 вересня 1991 року №1545-ХХІІ встановлено, що до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» від 17 липня 1992 року №393 передбачено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» до вислуги років зараховується, зокрема, дійсна військова служба у Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Вислуга років у цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ. Відповідно пункту 4 цієї постанови строкова військова служба зараховується до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним у абзаці першому пункті 1 цієї постанови, у календарному обчислені, а в разі проходження цієї служби відповідно до умов, визначених у пункті з цієї постанови, або які згідно із законодавством колишнього СРСР були підставою зарахування до вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах, - у відповідному пільговому обчисленні.
Також, згідно з роз`ясненнями Міністерства соціального захисту населення України за № 2 від 26.03.1993, стаж перебування на військовій службі підлягає зарахуванню в стаж роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, якщо на момент призиву на військову службу, особа працювала за професією або займала посаду, що передбачає пільги.
Як зазначалось раніше, переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04.11.1993, визначені заклади і установи охорони здоров`я та посади, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.
Підпунктом «г» пункту 1 Положення про порядок обрахунку стажу для призначення пенсій за вислугу років працівникам освіти та охорони здоров`я, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 17.12.1959 № 1397 встановлено, що лікарям та іншим працівникам охорони здоров`я до стажу роботи за спеціальністю, окрім роботи в установах, організаціях і посадах, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років, зараховується служба в складі Збройних Сил СРСР. Згідно Переліку закладів охорони здоров`я Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 18.12.2013 № 871, медична служба (військової частини, корабля, підводного човна, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, навчального центру, військового ліцею), медичний пункт (військової частини, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, навчального центру, військового ліцею, державного підприємства, організації та установи Міністерства оборони України) віднесені до амбулаторно-поліклінічних закладів охорони здоров`я Збройних Сил України.
Отже, відповідно до зазначених вимог закону, скористатись пільговим віком на пенсію можуть, ті працівники охорони здоров`я, що мають необхідний стаж роботи на посадах в установах, організаціях, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 за № 909, тобто умовою для зарахування до спеціального стажу роботи, який дає право на пенсію на вислугу років, періодів роботи працівників закладів і установ охорони здоров`я, є наявність факту роботи у ці періоди на відповідних посадах та у закладах, віднесених до Переліку. А тому період військової служби в армії СРСР підлягає зарахуванню до стажу роботи на посадах працівників охорони здоров`я, який дає право на пенсію за вислугу років на підставі пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Згідно з приписами статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Пунктами 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 (далі - Порядок №637) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Згідно з абзацом 1 п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до п. 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Так, у разі якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №439/1148/17.
Постанова Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 495/10175/16-а містить такі висновки: «Таким чином, на думку колегії суддів, посилання відповідача на неможливість включення до пільгового стажу спірного періоду праці у зв`язку з тим, що в трудовій книжці позивача не зазначено умови праці та відомості щодо зайнятості позивача певними роботами повний робочий день та не наданням уточнюючої довідки, яка передбачена п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за № 637, є безпідставними, оскільки про те, що позивач працював в спірні періоди на роботах, передбачених списком № 2 підтверджується записами в його трудовій книжці, що відповідає вимогам законодавства, наказами та особовими рахунками і не потребує інших способів доведення цього факту».
Тобто «на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивачу той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком» - вказану правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі №687/975/17.
Також аналогічну позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 23 липня 2019 року у справі № 537/53/17, у постанові від 25 вересня 2018 року у справі №242/65/17 та у постанові від 11 травня 2022 року у справі №120/1089/19-а.
За матеріалами справи проходження військової служби позивачем на посаді лікаря пункту медичної допомоги прикордонного загону за період з 21.06.1992 по 24.11.1992 підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_1 , звання - лейтенант медичної служби, копія якого додана до позову.
Враховуючи викладене, період з 21.06.1992 по 24.11.1992 має бути зарахований відповідачем до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», адже жодним законом України або підзаконним нормативно-правовим актом не встановлено право органів Пенсійного фонду України не зараховувати до стажу періоди роботи особи, які встановлені первинними документами, є чіткими, зрозумілими, засвідчені печатками підприємств із зазначенням посадових осіб, які внесли записи.
Отже, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що період проходження військової служби позивача на посаді лікаря пункту медичної допомоги прикордонного загону з 21.06.1992 по 24.11.1992 підлягає зарахуванню до спеціального стажу, що дає право на призначення грошової допомоги у розмірі 10 призначених пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Також, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 11.06.2024 за №204650021194 позивачу відмовлено в проведені перерахунку пенсії щодо допризначення у зв`язку з наданням додаткових документів, згідно із заявою від 12.03.2024 (зарахування стажу в подвійному розмірі на посаді лікаря-психіатра поліклініки з 02.02.1998 по 31.12.2023), оскільки не надано документів, які б підтверджували роботу заявника саме у закладі, передбаченому статтею 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» - у відділенні або кабінеті, де надається психіатрична допомога.
Так, з матеріалів справи встановлено, що з 02.02.1998 по 01.01.2003 позивач працював на посаді лікаря-психіатра поліклініки Куп`янської центральної районної лікарні, здійснював прийом і надавав психіатричну допомогу населенню м. Куп`янськ та Куп`янського району, що підтверджується трудовою книжкою.
З 12.05.2003 по 30.06.2018 позивач працював на посаді лікаря-психіатра (дільничного) поліклініки з повною зайнятістю у Куп`янській центральній міській лікарні та здійснював прийом і надавав психіатричну допомогу населенню м. Куп`янськ та Куп`янського району, що підтверджується трудовою книжкою та відповіддю КНП Куп`янського ТМО від 26.02.2024 №324-01.
З 01.07.2018 по 31.12.2018 позивач працював, здійснював прийом і надавав психіатричну допомогу населення в Комунальному некомерційному підприємстві «Куп`янська центральна міська лікарня» Куп`янської міської ради Харківської області на посаді лікаря-психіатра (дільничного) поліклініки з повною зайнятістю і надавав психіатричну допомогу населенню м. Куп`янськ та Куп`янського району, що підтверджується трудовою книжкою та відповіддю КНП Куп`янського ТМО 26.02.2024 за №324-01.
Згідно зі статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Статтею 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено, що психіатрична допомога це комплекс спеціальних заходів, спрямованих на обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медичну та психологічну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, у тому числі внаслідок вживання психоактивних речовин.
Фахівець - медичний працівник (лікар, медична сестра, фельдшер), психолог, соціальний працівник та інший працівник, який має відповідну освіту та спеціальну кваліфікацію і бере участь у наданні психіатричної допомоги.
Заклад з надання психіатричної допомоги - психіатричний, наркологічний чи інший спеціалізований заклад охорони здоров`я, центр, відділення, кабінет тощо, інші заклади та установи будь-якої форми власності, діяльність яких пов`язана з наданням психіатричної допомоги.
Амбулаторна психіатрична допомога - психіатрична допомога, що включає в себе обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, в амбулаторних умовах.
Стаціонарна психіатрична допомога - психіатрична допомога, що включає в себе обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, і надається в стаціонарних умовах понад 24 години підряд.
Як зазначалось судом раніше, згідно зі статтею 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатричний заклад - психоневрологічний, наркологічний чи інший спеціалізований заклад, центр, відділення тощо всіх форм власності, діяльність яких пов`язана з наданням психіатричної допомоги; психіатрична допомога - комплекс спеціальних заходів, спрямованих на обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд та медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади.
В силу приписів статті 10 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатрична допомога надається психіатричними закладами всіх форм власності, а також лікарями-психіатрами за наявності ліцензії, отриманої відповідно до законодавства (редакція що діяла вищезазначений період).
Згідно з пунктом 2 Інструкції про проведення обов`язкових попередніх та періодичних психіатричних оглядів, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 2002 року №12, обов`язкові попередній та періодичний психіатричні огляди проводяться лікарем-психіатром у державних та комунальних психіатричних закладах, закладах охорони здоров`я, що мають у своєму складі спеціалізовані психоневрологічні центри, відділення, кабінети, та надають психіатричну допомогу за місцем проживання громадян (редакція що діяла до 01.01.2003 - на період роботи позивача).
Відповідно до ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» професійні права, обов`язки лікаря-психіатра, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, у тому числі здійснюють догляд за особами, які страждають на психічні розлади, при наданні психіатричної допомоги встановлюються Основами законодавства України про охорону здоров`я, цим Законом та іншими законами. Лікар-психіатр, інші працівники, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, здійснюють догляд за особами, які страждають на психічні розлади, мають право на пільги, встановлені законодавством України для осіб, зайнятих на важких роботах та з шкідливими і небезпечними умовами праці.
З позовної заяви та доданих до неї матеріалів убачається, що у спірний період з 02.02.1998 по 31.12.2023 ОСОБА_1 надавав психіатричну допомогу мешканцям м. Куп`янська та Куп`янського району (обстежував стан психічного здоров`я пацієнтів, проводив обов`язкові попередні та періодичний психіатричні огляди та здійснював прийом хворих, встановлював їм діагноз та проводив лікування і реабілітацію пацієнтів, що страждають на розлади психіки та поведінки.
Водночас, відповідно до відповіді КНП Куп`янського ТМО від 16.02.2024 за №281-01 посадову інструкцію лікаря-психіатра за період роботи з 02.02.1998 по 31.01.2021 в Куп`янській центральній районній лікарні надати неможливо, оскільки посадові інструкції працівників 303, які були затверджені до утворення Комунального некомерційного підприємства «Куп`янське територіальне медичне об`єднання» Куп`янської міської ради зберігалися в будівлі поліклініки за адресою: вул. Захисників Куп`янська (1-го Травня), 41 та внаслідок збройної агресії РФ проти України, масових ракетних обстрілів у місті та пожежі, що виникла в будівлі поліклініки, знищено та пошкоджено майно підприємства, зокрема, посадові інструкції, тому додано посадову інструкцію в останній редакції, що зберіглася і яка є ідентичною попереднім посадовим інструкціям та в повній мірі висвітлює надання психіатричної допомоги за увесь період роботи лікаря-психіатра.
Відповідачами не заперечується факт роботи позивача в психіатричному закладі у спірний період. Доказів на спростування зазначеного факту роботи позивача в психіатричному закладі з 02.02.1998 по 31.12.2023 відповідачами до суду не надано.
Колегія суддів зауважує, що Законом України від 14.11.2017 за №2205-VІІІ у статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» слова «психіатричних закладах охорони здоров`я» замінено словами «закладах з надання психіатричної допомоги».
Отже, з 10.12.2017 правило подвійного розміру почало поширюватись на час роботи: 1) в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, 2) у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, 3) в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, 4) у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, 5) у закладах з надання психіатричної допомоги.
Відповідно до преамбули Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який набрав чинності з 01.01.2004, цей Закон розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Згідно з частиною 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
За правилами пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» цього Закону до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Таке правове регулювання вказує на те, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення», в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (в тому числі щодо пільг по обчисленню стажу), продовжують діяти і підлягають застосуванню після 01.01.2004.
Стаття 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не скасовує статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не зупиняє її дію.
Згідно зі статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та в силу приписів пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи в закладі з надання психіатричної допомоги підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.
Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.12.2021 в справі №688/2916/17, від 20.04.2022 в справі №214/3705/17, від 08.06.2022 в справі №510/1593/16-а, від 27.04.2023 в справі № 160/14078/22.
У постанові від 03.11.2021 у справі №360/3611/20 Велика Палата Верховного Суду, визначаючи співвідношення між Законом №1058 та Законом №1788 вказала, що Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон №1788 прийнятий раніше за Закон №1058. Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що якби законодавець мав намір обмежити сферу застосування Закону України «Про пенсійне забезпечення», то він мав би виключити із Закону України «Про пенсійне забезпечення» усі інші положення, чого зроблено не було.
Отже, незарахування відповідачем до страхового стажу позивача періоду роботи в психіатричних закладах охорони здоров`я з 02.02.1998 по 31.12.2023 у подвійному розмірі на підставі статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за №1788-ХІІ не ґрунтується на вимогах чинного законодавства України та є протиправним.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність рішень Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №204650021194 від 10.06.2024 про відмову в частині виплати позивачу грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій згідно пункту 7-1 Розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №204650021194 від 11.06.2024 про відмову позивачу в частині перерахунку пенсії за віком у подвійному розмірі на посаді лікаря-психіатра з 02.02.1998 по 31.12.2023 згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та наявність підстав для їх скасування.
Обраний у справі судом спосіб захисту порушеного права відповідає вимогам справедливості та забезпечить ефективне поновлення порушеного права позивача з урахуванням обставин цієї справи.
Апеляційна скарга не містить належних та обґрунтованих доводів, які б спростовували наведені висновки суду. У ній також не зазначено інших міркувань, які б не були предметом перевірки суду першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення такого аргументу.
Судом апеляційної інстанції критично оцінюються доводи відповідача, що стосуються обставин справи та містять посилання на загальні норми законодавства, які жодним чином не спростовують обґрунтування суду першої інстанції.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків, якими мотивоване рішення суду першої інстанції, та не дають підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими, а застосування судом норм матеріального права - неправильним.
Крім того, позивачем надано до матеріалів справи перерахунок пенсії про виплату одноразової грошової допомоги відповідно до п.7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в розмірі десяти місячних пенсій на підтвердження часткового виконання відповідачем оскаржуваного судового рішення у цій справі.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Зважаючи на результати апеляційного розгляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат. 
Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 23.01.2025 у справі № 520/24371/24 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова 	
Судді	   	О.В. Присяжнюк    В.Б. Русанова