Справа № 465/3310/24                                Головуючий у 1 інстанції: Марків Ю.С. 
Провадження № 22-ц/811/869/25                 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

22 травня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Копняк С. М.,
суддів: Бойко С. М., Ніткевича А. В.,
секретар судового засідання – Марко О. Р.,
з участю – заінтересованої особи ОСОБА_1 , представника заінтересованої особи ОСОБА_1 - адвоката Гут Е. З.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 лютого 2025 року (повний текст рішення складено 07 березня 2025 року), у справі за заявою органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради в інтересах ОСОБА_3 , заінтересовані особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , про звільнення від повноважень опікуна і призначення іншої особи опікуном недієздатної фізичної особи,

ВСТАНОВИВ:

у квітні 2024 року орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради (далі – орган опіки та піклування Франківської РА ЛМР) в інтересах ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою, в якій просив:
- звільнити ОСОБА_4 від повноважень опікуна ОСОБА_3 ;
- призначити ОСОБА_1 опікуном недієздатного брата ОСОБА_3 .
Заява обґрунтована тим, що до органу опіки та піклування Франківської РА ЛМР звернувся ОСОБА_1 із заявою щодо видачі подання про можливість призначення його опікуном недієздатної особи - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . До пакету документів була долучена нотаріально засвідчена заява від 19 грудня 2023 року ОСОБА_4 про відмову від виконання опікунських обов`язків та з проханням припинити опіку над недієздатним ОСОБА_3 через неможливість їх виконання за станом здоров`я. Вказує, що ОСОБА_3 визнаний недієздатним на підставі рішення Франківського районного суду м. Львова від 02 жовтня 2006 року, а рішенням Франківського районного суду м. Львова від 28 березня 2014 року призначено йому опікуна - матір ОСОБА_4 08 січня 2024 року на засіданні опікунської ради заяву розглянуто та виготовлено подання. Зазначає, що з поданих заявником документів з`ясовано, що ОСОБА_3 страждає стійким хронічним психічним розладом та за своїм психічним станом не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а відповідно потребує опіки. ОСОБА_1 виявив бажання бути опікуном над недієздатним братом ОСОБА_3 . Згідно долучених документів ОСОБА_1 може виконувати обов`язки опікуна, до кримінальної відповідальності не притягався, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває, обставин, за яких ОСОБА_1 не може бути опікуном, не виявлено.
Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 25 лютого 2025 року заяву органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради в інтересах ОСОБА_3 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , про звільнення від повноважень опікуна та призначення іншої особи опікуном недієздатної особи, задоволено частково.
Звільнено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від повноважень опікуна над недієздатнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покладених на неї рішенням Франківського районного суду м. Львова від 28 березня 2014 року у справі №465/11679/13-ц.
В задоволенні решти вимог заяви відмовлено.
Тимчасово покладено обов`язки опікуна над недієздатним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, до вирішення питання про призначення опікуна в порядку, визначеному законодавством.
Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , подавши в березні 2025 року апеляційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2 , в якій просить скасувати рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 лютого 2025 року в частині відмови в призначенні ОСОБА_1 опікуном недієздатного брата ОСОБА_3 . В решті рішення суду залишити без змін.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відмовляючи в призначені ОСОБА_1 опікуном свого недієздатного брата ОСОБА_3 , суд першої інстанції дійшов невірного висновку про те, що конституційний обов`язок оборони незалежності та територіальної цілісності України, має перевагу над бажанням заявника бути опікуном недієздатної особи, адже сам собою факт проходження особою військової служби не може слугувати підставою для відмови у призначенні її опікуном, оскільки законодавством України не запроваджено особливого порядку для встановлення опіки під час воєнного стану та не встановлено імперативної заборони щодо призначення мобілізованого військовослужбовця опікуном над недієздатною фізичною особою. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна. Тому за наявності висновку органу опіки та піклування про доцільність призначення опікуном певної особи суд зобов`язаний лише перевірити відповідність цього висновку вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, зокрема, чи складений такий висновок на підставі документів, передбачених Правилами опіки та піклування. Місцевий суд наведеного не врахував, як і не врахував того, що ОСОБА_1 перебуває в родинних відносинах з ОСОБА_3 , а саме він є його рідним братом та єдиним близьким родичем, зареєстрований з ним за однією адресою, має бажання бути його опікуном, відповідає законодавчим вимогам до особи опікуна. Вважає неправильними висновки суду щодо необґрунтованості подання органу опіки та піклування про призначення ОСОБА_1 опікуном недієздатного брата.
Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення заінтересованої особи ОСОБА_1 та його представника, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити.
До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.
Згідно зі статтею 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.
Відповідно до статті 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.
У частині першій статті 60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.
Суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна (частина перша статті 300 ЦК України).
Встановлено, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 02 жовтня 2006 року визнано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатним.
Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 28 березня 2014 року призначено ОСОБА_4 опікуном недієздатного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного.
Отже, інститут опіки та піклування має комплексний характер, він створений для захисту особистих немайнових і майнових прав повнолітніх осіб, що за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати свої обов`язки, а також для піклування про створення їм необхідних побутових умов, здійснення за ними догляду, забезпечення їх виховання, навчання та розвитку, а у необхідних випадках і лікування.
Суд, якщо він призначив опікуна чи піклувальника, або орган опіки та піклування за заявою особи, звільняє її від повноважень опікуна або піклувальника. Ця заява розглядається судом або органом опіки та піклування протягом одного місяця. Особа виконує повноваження опікуна або піклувальника до винесення рішення про звільнення її від повноважень опікуна або піклувальника чи до закінчення місячного строку від дня подання заяви, якщо вона не була розглянута протягом цього строку (частина перша статті 75 ЦК України).
За заявою органу опіки та піклування суд може звільнити особу від повноважень опікуна або піклувальника у разі невиконання нею своїх обов`язків, порушення прав підопічного, а також у разі поміщення підопічного до навчального закладу, закладу охорони здоров`я або соціального захисту (частина третя статті 75 ЦК України).
Суд за заявою органу опіки та піклування чи особи, призначеної піклувальником або опікуном, у місячний строк звільняє її від повноважень піклувальника або опікуна і призначає за поданням органу опіки та піклування іншу особу, про що постановляє ухвалу (частина друга статті 300 ЦПК України).
У пунктах 5.1.-5.3. Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України № 34/166/131/88 від 26 травня 1999 року (далі – Правила опіки та піклування), опікуни та піклувальники на їх прохання можуть бути звільнені від виконання своїх обов`язків, якщо орган опіки та піклування за місцем проживання підопічного визнає, що дане прохання викликане поважною причиною. Органи опіки та піклування за своєю ініціативою, за клопотанням підопічних, державних або громадських організацій, а також згідно з обґрунтованими заявами будь-яких осіб можуть звільнити опікуна або піклувальника від виконання покладених на нього обов`язків, якщо встановлять, що опікун чи піклувальник не відповідає своєму призначенню або належним чином не виконує своїх обов`язків. При зловживанні правами і залишенні підопічних дітей без догляду і піклування опікун або піклувальник притягується до відповідальності згідно з чинним законодавством.
В постанові Верховного Суду від 25 вересня 2024 року в справі № 163/1251/22 (провадження № 61-7647св24) зроблено висновок про те, що «законодавець в ЦК України, як основному регуляторі приватних відносин, передбачив конструкцію «звільнення особи від повноважень опікуна». Застосування цієї конструкції зумовлює такий наслідок як припинення повноважень опікуна з моменту його звільнення. Звільнення від повноважень опікуна може відбутися у разі: (а) невиконання нею своїх обов`язків; (б) порушення прав підопічного; (в) поміщення підопічного до навчального закладу, закладу охорони здоров`я або соціального захисту».
Встановивши, що ОСОБА_4 , яка призначена згідно з рішенням суду опікуном недієздатного ОСОБА_3 не може належним чином виконувати ці обов`язки як в силу свого похилого віку, так і за станом здоров`я, врахувавши, що така має зареєстроване місце проживання в Республіці Польща, де періодично проходить лікування, а також те, що у зв`язку із цим не може постійно знаходитись поряд із своїм підопічним, а відтак виконувати обов`язки опікуна, подала нотаріально посвідчену заяву про звільнення її від обов`язків опікуна недієздатного ОСОБА_3 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для звільнення ОСОБА_4 від обов`язків опікуна свого повнолітнього недієздатного сина.
Рішення суду в цій частині в апеляційному порядку учасниками справи не оскаржується.
Відповідно до статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.
У частинах другій-п`ятій статті 63 ЦК України визначено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.
Згідно зі статтею 64 ЦК України опікуном або піклувальником не може бути фізична особа: 1) яка позбавлена батьківських прав, якщо ці права не були поновлені; 2) поведінка та інтереси якої суперечать інтересам фізичної особи, яка потребує опіки або піклування.
Опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням (частина перша статті 67 ЦК України).
При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряється органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.
Згідно з підпунктами 3.2, 3.3 Правил опіки та піклування опікунами (піклувальниками) не можуть бути особи, які: не досягли 18 років; визнані в установленому порядку недієздатними або обмежено дієздатними; перебувають на обліку або лікуються в психоневрологічних та наркологічних закладах; раніше були опікунами чи піклувальниками та з їх вини опіку чи піклування було припинено; позбавлені батьківських прав; інтереси яких суперечать інтересам осіб, що підлягають опіці чи піклуванню; засуджені за скоєння тяжкого злочину. Документи, за наявності яких органи опіки і піклування призначають опікуна: повідомлення державних, громадських організацій або заяви громадянина (громадян); копії свідоцтва про народження особи, що потребує опіки, або іншого документа, який підтверджує її вік; копія свідоцтва про смерть батьків або рішення суду про визнання громадянина безвісно відсутнім або оголошення їх померлими чи інших матеріалів, які підтверджують неможливість виховання дитини. Якщо опіка призначається над повнолітньою особою, - рішення суду про визнання даної особи недієздатною; акт обстеження умов життя особи, що потребує опіки, і опис її майна; довідки про стан здоров`я особи, що потребує опіки (якщо вона раніше проживала окремо), та майбутнього опікуна (піклувальника); довідка про місце проживання майбутнього опікуна і його заява про прийняття на себе обов`язків про опіку; акт перевірки умов життя майбутнього опікуна та висновок від органів опіки та піклування за місцем проживання опікуна про можливість виконувати опікунські обов`язки; довідка лікувальної установи про відсутність в сім`ї майбутнього опікуна (піклувальника) захворювань, що перешкоджають влаштуванню до нього особи, що потребує опіки; документ про закріплення за дитиною житлової площі.
Отже, можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна. Тому за наявності висновку органу опіки та піклування про доцільність призначення опікуном певної особи суд зобов`язаний лише перевірити відповідність цього висновку вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, зокрема чи складений такий висновок на підставі документів, передбачених Правилами опіки та піклування.
У постанові Верховного Суду від 08 січня 2024 року в справі №753/1905/22 (провадження № 61-8758св23) зроблено висновок про те, що: «Призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має врахувати якнайкращі інтереси особи, над якою встановлюється опіка.
Обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.
Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року в справі № 736/1508/17 (провадження № 61-39361св18), від 23 листопада 2021 року в справі № 751/9572/19 (провадження № 61-3053св21), від 28 лютого 2024 року в справі № 372/3474/21 (провадження № 61-16349св23), від 24 липня 2024 року в справі № 727/597/24 (провадження № 61-6720св24).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Встановивши, що ОСОБА_1 здійснює постійний догляд за своїм недієздатним братом ОСОБА_3 , проживає з ним за однією адресою, є його близьким та єдиними родичем, який може та бажає бути його опікуном, оскільки немає заборон, визначених статтею 64 ЦК України для осіб, що не можуть бути опікуном, звернувся до органу опіки та піклування з відповідною заявою, а останній подав до суду подання щодо доцільності призначення саме його опікуном рідного брата, таке подання є достатньою обґрунтованим, складеним на підставі документів, передбачених Правилами опіки та піклування, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив в задоволенні заяви органу опіки та піклування в частині призначення іншої особи опікуном недієздатної фізичної особи, та безпідставно тимчасово поклав обов`язки опікуна над недієздатним на орган опіки та піклування, до вирішення питання про призначення опікуна в порядку, визначеному законодавством, оскільки це питання мало бути вирішеним під час розгляду цієї справи.
Відтак, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду.
Мотиви рішення суду першої інстанції про те, що конституційний обов`язок оборони незалежності та територіальної цілісності України, має перевагу над бажанням особи бути опікуном недієздатного не ґрунтуються на положеннях діючого законодавства України у цій сфері, адже таким не запроваджено особливого порядку для встановлення опіки під час воєнного стану та не встановлено імперативної заборони щодо призначення військовозобов`язаного опікуном над недієздатною фізичною особою.
Близький за змістом висновок викладено в постанові Верховного Суду від 27 листопада 2024 року в справі № 341/1526/23 (провадження № 61-6358св24).
Пунктами 1 та 2 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За приписами частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно частини другої статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Враховуючи, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду, колегія суддів вважає, що рішення суду в оскаженій частині необхідно скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення заяви органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради в інтересах ОСОБА_3 про призначена ОСОБА_1 опікуном недієздатного брата ОСОБА_3 .
В решті рішення суду як законне та обґрунтоване належить залишити без змін.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 376, 382 – 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , задовольнити.
Рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 лютого 2025 року в частині відмови в задоволенні вимог заяви про призначення іншої особи опікуном недієздатної фізичної особи та тимчасове покладення обов`язків опікуна над недієздатним на орган опіки та піклування, скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення.
Заяву органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради в інтересах ОСОБА_3 про призначена ОСОБА_1 опікуном недієздатного брата ОСОБА_3 задовольнити.
Призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , опікуном недієздатного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В решті рішення суду залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повна постанова складена 26 травня 2025 року.

Головуючий                                                         С.М. Копняк
Судді:                                                                         С.М. Бойко
А.В. Ніткевич