ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/47098/23                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Жукова Є.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  30 квітня 2025 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:                                                                           
Судді-доповідача: Ключковича В.Ю.
Суддів:                    Вівдиченко Т.Р., Кузьмишиної О.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний центр» на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний центр» про визнання протиправними та скасування наказів,

В С Т А Н О В И В:
17 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Національного військово-медичного центру «Головний військовий клінічний госпіталь», в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати дисциплінарне стягнення «Сувора догана», накладене 16 червня 2023 року заступником начальника НВМКЦ «Головний військовий клінічний госпіталь» - провідним терапевтом;
          - визнати протиправним та скасувати дисциплінарне стягнення «Сувора догана», накладене 04 липня 2023 року заступником начальника НВМКЦ «Головний військовий клінічний госпіталь» - провідним терапевтом.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 16 червня 2023 року та 04 липня 2023 року заступником начальника НВМКЦ «Головний військовий клінічний госпіталь» - провідним терапевтом ОСОБА_2 її безпідставно притягнуто до дисциплінарної відповідальності шляхом усного оголошення «Суворої догани». 
Вважає, що дисциплінарні стягнення накладені неправомірно, без наявності на те підстав, без встановлення обставин правопорушення, ступеню та форми вини, обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність чи знімають вину; відповідач не повідомив в чому конкретно полягають допущені позивачем порушення військової дисципліни; відсутність конкретизації обставин, які слугували підставою для стягнення, істотно перешкоджає в можливості аргументовано захищати свої права.  
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року адміністративний позов ОСОБА_1   задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано наказ заступника начальника Національного військово-медичного центру «Головний військовий клінічний госпіталь», яким 16 червня 2023 року до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення «Сувора догана».
Визнано протиправним та скасовано наказ заступника начальника Національного військово-медичного центру «Головний військовий клінічний госпіталь», яким 04 липня 2023 року до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення «Сувора догана».
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представником Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний центр» подано апеляційну скаргу, в якій останній просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції прийнято рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права та процесуального права.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2025 року та від 13 березня 2025 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.
22 квітня 2025 року позивачем подано відзив на апеляційну скаргу.
Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла до наступного висновку.
Відповідно до фактичних обставин справи, ОСОБА_1 - майор медичної служби, проходить військову службу за контрактом осіб офіцерського складу у Національному військово-медичному клінічному центрі «Головний військовий клінічний госпіталь» на посаді начальника кабінету реабілітації (для вертикально-підводного витягування хребта та гідрокінезтотерапії) клініки неврології.
Зі службової картки майора медичної служби ОСОБА_1 вбачається, що за повторне і систематичне невиконання вимог, наказів і розпоряджень начальника Національного військово-медичного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» наказом заступника начальника НВМКЦ «Головний військовий клінічний госпіталь» 16 червня 2023 року застосовано дисциплінарне стягнення «Сувора догана».
04 липня 2023 року наказом заступника начальника Національного військово-медичного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» за демонстративне невиконання наказів і розпоряджень головного терапевта Збройних Сил України до майора медичної служби до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення «Сувора догана».
Не погоджуючись із вказаними дисциплінарними стягненнями накладеними наказами заступника начальника Національного військово-медичного центру «Головний військовий клінічний госпіталь», позивач звернувся до суду із цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувані накази є необґрунтованими та такими, що не містить всіх передбачених законом відомостей, необхідних для висновку про наявність чи відсутність в діях працівника складу дисциплінарного проступку. Крім того, оскаржувані накази винесені без проведення службового розслідування, без відібрання пояснень у позивача, оскільки відповідач зазначив, що порушення службової дисципліни майором медичної служби ОСОБА_1 , є очевидним та не вимагають проведення службового розслідування.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ст.ст. 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Військова дисципліна досягається шляхом: виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі; особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України; формування правової культури військовослужбовців; умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу; зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих; підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку; своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення; чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання.
Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
Згідно ст. 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.
Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну.
Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".
Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни.
Кожний військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни.
Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.
Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначений статтями 93 - 95 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Частиною першою статті 83 цього Статуту визначено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини (частина перша статті 84 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України).
Статтею 86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України встановлено, що якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Відповідно положень ст.ст. 96, 97, 98 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України дисциплінарне стягнення виконується, як правило, негайно, а у виняткових випадках - не пізніше ніж за три місяці від дня його накладення. Після закінчення зазначеного строку стягнення не виконується, а лише заноситься до службової картки військовослужбовця.
Про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення.
Під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку.
Оголошувати про дисциплінарні стягнення командирам у присутності підлеглих заборонено.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що підставою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. Для притягнення військовослужбовця до такої відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця повністю доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.
При цьому, про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення. 
Отже, дисциплінарне стягнення може бути оголошено усно.
Згідно зі статтею 106 розділу IV Дисциплінарного статуту усі заохочення та дисциплінарні стягнення, передбачені цим Статутом, у тому числі і заохочення, оголошені командиром усьому особовому складу підрозділу (команди), військової частини, заносяться у тижневий строк до службової картки військовослужбовця (додаток 3 до цього Статуту).
У разі зняття дисциплінарного стягнення у службовій картці військовослужбовця в розділі "Стягнення" робиться запис - коли й ким стягнення знято.
Якщо накладені на військовослужбовця такі дисциплінарні стягнення, як зауваження, догана і сувора догана, після закінчення року після їх накладення не були зняті і він не вчинив за цей час іншого правопорушення, за яке був притягнутий до дисциплінарної відповідальності, у відповідній графі розділу "Стягнення" робиться запис про зняття стягнення у зв`язку із закінченням строку.
Як зазначено вище, в матеріалах справи міститься копія службової картки позивача, в якій зазначено про застосування до нього за повторне і систематичне невиконання вимог, наказів і розпоряджень начальника Національного військово-медичного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» наказом заступника начальника НВМКЦ «Головний військовий клінічний госпіталь» 16 червня 2023 року застосовано дисциплінарне стягнення «Сувора догана»; 04 липня 2023 року наказом заступника начальника Національного військово-медичного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» за демонстративне невиконання наказів і розпоряджень головного терапевта Збройних Сил України до майора медичної служби до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення «Сувора догана».
Не заперечуючи право командира накладати дисциплінарні стягнення усно, без проведення службового розслідування, яке оголошується особисто та без оформлення письмового наказу, суд зауважує, що із внесених у картку записів не встановлено фактичних обставин, на підставі яких на позивача накладено дисциплінарні стягнення - сувора догана.
Поряд з цим, як вірно встановлено судом першої інстанції, у оскаржуваних наказах (записах) не вказано чітко суть та обставини допущених позивачем проступків, також не зазначено, які саме розпорядження начальника та накази начальника Національного військово-медичного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» та головного терапевта Збройних Сил України не виконано.
У постанові від 18.02.2021 у справі №1.380.2019.000616 Верховний Суд зауважив, що, для притягнення до дисциплінарної відповідальності достатньо, щоб був зафіксований сам факт порушення та невиконання (неналежне виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку.
Верховний Суд зазначив, що під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
За наведених обставин, відповідачем не доведено наявність підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, оскільки не з`ясовано факт порушення, вину, ступінь вини, причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.
Так, положеннями частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено презумпцію неправомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, згідно якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування у спорі покладено на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії. Водночас суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття рішень, що містять невмотивовані висновки або обґрунтовані загальними фразами, а не конкретними аргументами, що повинні містити відповідь на ключові питання, за яких виник спір. Тому негативне для особи рішення повинно бути належним чином вмотивоване.
З огляду на те, що будь-яких належних та допустимих доказів, що підтверджують недотримання службової дисципліни, що призвели до застосування до позивача дисциплінарних стягнень «сувора догана» відповідачем до суду надано не було, таким чином оголошення таких стягнень ОСОБА_1 є протиправними.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 25 січня 2024 року у справі № 460/13859/21.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Згідно з частиною 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 242-245, 308, 311, 315, 316, 321-322, 325, 328-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний центр» - залишити без задоволення.
Рішення  Київського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя доповідач:                                                      В.Ю. Ключкович

Судді:                                                                          Т.Р. Вівдиченко 

                                                                                     О.М. Кузьмишина