П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

15 травня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/18988/24	

Перша інстанція: суддя Левчук О.А.,
повний текст судового рішення
складено 16.12.2024, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача – Шеметенко Л.П.
        судді – Градовського Ю.М.
        судді – Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року по справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
В С Т А Н О В И В:

           18.06.2024 позивач – фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області в якому просила суд:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 11 березня 2024 року № 9373/15-32-07-06-20, форма “С”, яким застосовані штрафні (фінансові санкції) за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів розрахункових операцій в сумі 166320.00 грн;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 11 березня 2024 року № 9372/15-32-07-06-20, форма “ПС”, яким застосовані адміністративні штрафи та інші санкції в сумі 1020 грн. 
В обґрунтування позовних вимог позивач вказувала, що оскаржуване ППР №9373/15-32-07-06-20 не містить посилання на конкретний пункт ст. 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», який нібито порушено позивачем. При цьому, вказана стаття та весь закон не містять в цілому посилань на банківські виписки, їх наявність або відсутність як елемент складу відповідного правопорушення у сфері правовідносин, що регулюються даним законом. Звертала увагу позивач і на те, що акт перевірки не містить, а ні опису нібито вчиненого правопорушення, яке б за змістом відповідало б вказані нормі, а ні навіть посилання на проведення позивачем розрахункових операцій взагалі, відсутнє посилань на “проданий з порушенням товар”. На думку позивача, акт перевірки не містить інформації (даних) про перелік (номенклатуру, кількість одиниць, назву, ціну за одиницю товарів) щодо яких податковим органом нібито виявлено порушення податкового законодавства з боку позивача. Також позивач посилалась, що податковим орган не вручив жодного запиту про надання документів, який був оформлений з дотриманням законодавства України, а запит від 15.02.2024 підписаний головним державним інспектором, а не керівником чи заступником керівника податкового органу.  Позивач  наполягала на тому, що нею забезпечена наявність та збереження всіх первинних документів, які опосередковують операції з придбання наявного на час проведення перевірки товару. Всі надані позивачем до позовної заяви документи підлягають врахуванню при розгляді справи оскільки були надані в ході перевірки позивача, що підтверджено змістом акту перевірки. 
          Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року, ухваленим в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження, відмовлено у задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає про помилковість висновків суду першої інстанції щодо не надання в ході перевірки первинних бухгалтерських документів.
Так, апелянт вказує, що в акті фактичної перевірки №6032/15/52/РРО/ НОМЕР_1 від 22 лютого 2024 року відповідач вказав лише, що «не надано до перевірки документи в повному обсязі, що є предметом перевірки та пов`язані з ним, а саме: банківські виписки. З огляду на вказане, апелянт вважає, що  податковому органу були надані всі документи, копії яких додані до позовної заяви.
Що стосується Акту ненадання платником в повному обсязі документів для перевірки від 21.02.2024, то апелянт зазначає, о цей акт був складений до складання акту перевірки, та з моменту складання цього акту ненадання документів та до складання акту перевірки апелянтом були надані всі документи, додані до позовної заяви, а тому в акті перевірки не було зроблено посилання на ненадання цих документів.
Щодо пояснень нібито не ведення обліку товарних запасів, апелянт зазначає, що такі пояснення бели надані до отримання роз`яснення від працівників податкового органу щодо необхідності надання документів на придбання відповідного товару, та після отримання цих роз`яснень вказані документи були надані в ході перевірки, що підтверджено відсутністю посилань на ненадання цих документів в акті перевірки.
Також апелянт звертає увагу на те, що податковий орган  у відзиві на позовну заяву не заперечував факт надання йому в ході перевірки всіх документів, копії яких додані до позовної заяви.
З огляду на факт своєчасного надання всіх первинних документів саме в ході податкової перевірки, на думку апелянта, посилання суду першої інстанції на правові позиції Верховного Суду щодо правових наслідків ненадання документів в ході перевірки – безпідставні, оскільки не є релевантними обставинам даної справи.
Зазначає апелянт і про те, що відповідачем в ході перевірки не заявлялася вимога про призначення та проведення інвентаризації, у зв`язку із чим посилання на ненадання «документів щодо інвентаризації товарних запасів» є безпідставним, та додатково, на спростування вказаної тези та на підтвердження належного ведення бухгалтерського обліку апелянтом щодо вказаних у додатках до Акту перевірки товарів, до суду першої інстанції надані інвентаризаційний опис товарів станом на 01.09.2023, відомість по товару (рахунок 281) за листопада 2023 року, що підтверджує ведення апелянтом «в порядку, встановленому законодавством, обліку товарних запасів», як то передбачено пунктом 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». 
Звертає увагу апелянт на те, що оскаржене податкове повідомлення-рішення від 11.03.2024 №9373/15-32-07-06-20 не містить посилання на конкретний пункт статті 17 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», який нібито був порушений. У цей же час, за правовою позицією Верховного Суду, для податкового органу не є достатнім зазначити лише підпункт статті ПК України, особливо, якщо вказаний підпункт містить декілька обґрунтувань для проведення перевірки. Ця правова позиція сформована в постанові Верховного Суду у складі КАС від 11 червня 2019 року у справі №1440/2045/18, а також застосовується (є актуальною) до теперішнього часу (постанови ВС (КАС) від 20 липня 2023 року №160/9720/22, від 06 грудня 2023 року №500/429/22). Наведена правова позиція сформована щодо формулювання підстав для призначення та проведення перевірок платників податків, але тим більше є релевантною, на думку апелянта, при вирішенні питання про притягнення платника податків до відповідальності за нібито виявлені податковим органом правопорушення, оскільки чіткість та послідовність дій податкового органу у цьому питанні – обов`язкова.
З огляду на викладене, апелянт вважає, що оскаржене податкове повідомлення-рішення від 11.03.2024 №9373/15-32-07-06-20 не містить належних підстав для притягнення Скаржника до відповідальності у вигляді накладення відповідних штрафних (фінансових) санкцій.
Нібито встановлені податковим органом в ході перевірки правопорушення, на думку апелянта, взагалі не відповідають за змістом та викладенням жодній нормі статті 17 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». За Актом перевірки апелянта закидається нібито порушення порядку ведення обліку товарних запасів на суму 166   320,00 грн, не надання до перевірки документів в повному обсязі, що є предметом перевірки та по`вязані з ним, а саме: банківських виписок. Водночас, стаття 17 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та й весь закон в цілому – не містять посилань на банківські виписки, їх наявність або відсутність як елемент складу відповідного правопорушення у сфері правовідносин, що регулюються даним законом. Також, з огляду на те, що до  апелянта згідно податкового повідомлення-рішення від 11 березня 2024 року №9373/15-32-07-06-20, були застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі вартості товарів, яка вказана в Акті перевірки – вбачається, що податковий орган застосував до апелянта фінансові санкції у розмірі 100 відсотків вартості товарів. При цьому, стаття 17 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» містить лише один склад правопорушення, який передбачає застосування фінансових санкцій у розмірі 100 відсотків вартості товару, а саме – абзаци 1 та 2 пункту 1 – проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); не проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання (за порушення, вчинене вперше). Водночас, Акт перевірки взагалі не містить, а ні опису нібито вчиненого правопорушення, яке б з за змістом відповідало б вказаній нормі, а ні навіть посилань на проведення Позивачем розрахункових операцій взагалі, нема й посилань на «проданий з порушеннями товар». Наведені факти були залишені поза увагою суду першої інстанції.
Враховуючи наведене, апелянт вказує на недоречність посилання суду першої інстанції на відсутність у нього обов`язку відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.
Недоречність цих посилань, на думку апелянта, полягає в тому, що як вказано в рішеннях «Вєрєнцов проти України» (№ 20372/11, 11.04.2013, §§ 21-22); «Проніна проти України» (№ 63566/00, 18.07.2006, § 25); «Нечипорук і Йонкало проти України» (№ 42310/04, 21.04.2011, § 280) принцип справедливості, закріплений у пункті 1 статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретні, доречні та важливі доводи, наведені заявником. Також, в рішенні «Гірвісаарі проти Фінляндії» (№ 49684/99, 27.09.2001, § 30) ЄСПЛ вказує: ще одне призначення належно обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам спору, що вони були почуті; також, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд судом вищестоящої інстанції; лише за умови винесення обґрунтованого рішення забезпечується публічний контроль за здійсненням правосуддя.
Водночас, ігнорування судом першої інстанції переважної більшості доводів позивача свідчить про недотримання судом вказаних вище загально визнаних стандартів доказування. У свою чергу, ненадання судом першої інстанції відповіді на важливіші доводи сторони Позивача не може бути нівельовано «загальним» посиланням на відсутність обов`язку суду відповідати на кожен аргумент.
Відповідач своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Суд встановив, що відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 26.01.1998 проведена державна реєстрація фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ). 
12 лютого 2024 року Головним управлінням ДПС в Одеській області виданий наказ №1226-п «Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 » (а.с. 69), який містить посилання на  пп. 19-1.1.4, пп.19-1.1.8 п. 19-1.1 ст. 19, ст. 20, пп.75.1.3 п. 75.1 ст. 75, пп. 80.2.4 п. 80.2 ст. 80, пп. 69.2 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, та вмотивований наявною податковою інформацією, отриманою в рамках проведеного аналізу, що свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, зокрема неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками.
Так, наказом від 12.02.2024 №1226-п наказано провести фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), податкова адреса: АДРЕСА_1 ,  адреса господарського об`єкту:   АДРЕСА_2 , з 12 лютого 2024 року тривалістю 10 діб, за період діяльності з 12.02.2021 по дату закінчення фактичної перевірки з метою здійсненню контролю щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (а.с. 69).
Відповідно до матеріалів справи (а.с.  77-79) наявною податковою інформацією, про яку вказано в наказі від 12.02.2024 №1226-п, є доповідна записка  начальника управління  податкового аудиту ГУ ДПС в Одеській області, зокрема про подання обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій із нульовими показниками.
12.02.2024 були виписані  відповідні направлення на перевірку №2514/15-32-07-06-15 (а.с. 70), №2515/15-32-07-06-15 (а.с. 71), в яких міститься відмітка про те, що 15 лютого 2024 року ФОП ОСОБА_1 пред`явлені службові посвідчення, вручені направлення на перевірку та копія наказу від 12.02.2024 № 1226-п, а також запит про надання документів від 15.02.2024 (а.с. 61, 70-71).
Апеляційний суд зазначає, що відповідно до отриманого апелянтом запиту від 15.02.2024, апелянт у строк до 20.02.2024 до 17:00 год. Мала надати документи/копії документів, пояснень, довідок, інформації, засвідчені підписом посадової особи та скріплені печаткою  (за наявності), з урахуванням періоду, що підлягає перевірці, з таких питань та за наявності (необхідне відмічене позначкою): реєстраційне посвідчення на РРО/ПРРО, довідка про опломбування РРО; книги ОРО, у тому числі попередньо використані; розрахункові книжки, у тому числі попередньо використані; контрольні стрічки в паперовому або в електронному вигляді;  книгу обліку доходів і витрат (Ф.№10); ліцензії на право роздрібної торгівлі  алкогольними напоями та тютюновими виробами (ліцензії на інші види діяльності;  прибуткові накладні на товар;  книгу реєстрації прибуткових накладних (реєстр податкових накладних); касову книгу підприємства, прибуткові та  видаткові касові ордери, відомості на виплату  заробітної плати, авансові звіти; наказ про встановлення ліміту на підприємстві (з розрахунком), або довідку про його відсутність; товарний звіт на дату початку перевірки; товарний звіт на останню звітну дату; зворотно-сальдову відомість по рах. 28, 26, 301, 311, 372, 46; документи, що підтверджують право власності або право користування господарською одиницею; виписки банку; копії паспорту та коду (керівника, найманих працівників, ФОП). Крім цього вказано надати облік товарних запасів. У запиті повідомлено апелянта про наслідки ненадання документів та запит  містить власноруч проставлений апелянтом підпис про його отримання 15.02.2024 (а.с. 61-зворот).
Відповідно до матеріалів справи 21.02.2024 посадовими особами ГУ ДПС в одеській області був складений акт  не надання платником податків в повному обсязі документів для перевірки № 873/15-32-07-06-17 (а.с. 75), в якому зафіксовано не надання апелянтом  банківських виписок,  обліку товарних запасів, документів щодо походження товарів та ін. документів, що є предметом перевірки та пов`язані з ним.
Також, матеріали справи містять копію пояснень апелянта  від 21.02.2024 (а.с. 76), в яких апелянт власноруч пояснила, що вона під час перевірки не надала банківські виписки т.я. не могла роздрукувати; вказала, що облік  товарних запасів не ведеться тому, що вона не вміє, не змогла найти фахівця.
21 лютого 2024 року Головним управлінням  ДПС в Одеській області складений акт фактичної перевірки, який зареєстрований 22.02.2024 за №6032/15/52/РРО/ НОМЕР_1 (а.с. 12-13, 37-40, 65-68, 72, 73-74).
Відповідно до описової частини акту фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 перебуває на спрощеній системі оподаткування, є платником єдиного податку 2 групи. У пункті 2.2.20 акту фактичної перевірки наведена додаткова інформація про факти, встановлені в ході перевірки, а саме: 
«Порушено порядок ведення обліку товарних запасів відповідно до наказу Міністерства фінансів України №496 від 03.09.2021 на суму 166320 грн.
Не надано  до перевірки документи в повному обсязі, що є предметом перевірки та пов`язані з ним, а саме:  банківські виписки».
В розділі 3 акту фактичної перевірки вказані висновки, а саме про встановлення порушення:
- п. 12 ст. 3 Закону України  від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»;
- п. 85.2 Податкового кодексу України.
У прикінцевих положеннях акту фактичної перевірки вказано, що апелянт  зауважень до акту перевірки не має; у якості додатків до акту зазначені: Х-звіт та опис наявних готівкових коштів (а.с. 72), відомість залишків ТМЦ (а.с. 73-74), пояснення (а.с. 76). 
Відповідно до відомості  про результати перевірки щодо повноти оприбуткування, реалізації та фактичних залишків (ТМЦ) станом на 15.02.2024 виявлено  запаси ТМЦ на загальну суму 166320 грн, а саме
турбіна 150/300 у кількості 1 шт за ціною 2500 грн; 
електродриль БДУ 980 у кількості 1 шт за ціною 1180 грн; 
генератор  WPG3600 у кількості 3 шт за ціною 12000 грн на суму 36000 грн;
генератор Limited 3000 у кількості 1 шт за ціною 22000 грн; 
генератор Limited turbo 2800 у кількості 1 шт за ціною 15000 грн: 
генератор Limited 7000 у кількості 1 шт за ціною 38000 грн; 
генератор Limited 5000 у кількості 1 шт за ціною 30000 грн; 
торцювальна пила 216М у кількості 1 шт за ціною 8990 грн; 
торцювальна пила MP255 Forte у кількості 1 шт за ціною 8300 грн;  
електрофен у кількості 1 шт за ціною 850 грн;  
перфоратор Steniy STHR 272 у кількості 1 шт за ціною 3500 грн.
Відомість підписана матеріально відповідальною особою – ФОП ОСОБА_1 (а.с.  73-74).
11 березня 2024 року Головним управлінням  ДПС в Одеській області, на підставі акту фактичної перевірки  від 21.02.2024, прийняті податкові повідомлення-рішення:
- №9373/15-32-07-06-20, яким застосовано до ФОП ОСОБА_1 штрафні (фінансові) санкції в сумі 166320,00 грн, за порушення п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», на підставі пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України та  ст. 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (а.с. 10, 62, 64); 
- №9372/15-32-07-06-20, яким застосовано до ФОП ОСОБА_1 штрафні (фінансові) санкції в сумі 1020 грн, за порушення пп. 85.2 ст. 85 ПК України, на підставі пп. 54.3.3, п. 54.3 ст. 54, п. 121.1 ст. 121 ПК України (а.с. 11, 63, 64).
Відповідно до матеріалів справи ФОП ОСОБА_1 у якості підтвердження обліку  товарних запасів надала до суду першої інстанції:
- видаткову накладну від 16.03.2021 №67000064096 про придбання у ПП «Будпостач» пили торцювальної Forte MS-255 SL  у кількості 1 шт за ціною  з ПДВ 3739,24 грн (а.с. 14);
- видаткову накладну від 31.07.2023 №67000009342 про придбання у ПП «Будпостач» генератору бензинового WPG3600, у кількості 3 шт за ціною з ПДВ 6519,50 грн (а.с. 15);
- видаткову накладну від 15.11.2023 №67000015069 про придбання у ПП «Будпостач» генератору бензинового WPG3600, у кількості 2 шт за ціною з ПДВ 6380 грн, всього на суму  з ПДВ 12760 грн (а.с. 19);
- видаткову накладні №1 від 31.08.2023 про придбання  у ФОП ОСОБА_2 генератору бензинового WPG3600  у кількості 3 шт за ціною без ПДВ 10000 грн, всього на суму без ПДВ 30000 грн (а.с. 18).
- видаткову накладну від 02.08.2023 №20642 про придбання у ФОП ОСОБА_3 генератора Genergy Limited 3000 у кількості 1 шт за ціною 14792,10 грн без ПДВ,  генератора Genergy  Limited 5000 у кількості 1 шт за ціною 19920 грн без ПДВ, генератора Genergy Limited 7000 у кількості 1 шт за ціною 27120 грн без ПДВ (а.с. 16); 
- видаткову накладну від 04.08.2023 №20894 про придбання у ФОП ОСОБА_3 генератора Genergy turbo 2800 у кількості 1 шт за ціною 11592 грн без ПДВ (а.с. 17) 
Також були надані копії видаткових накладних №67000015076 віл 15.11.2022 (а.с. 20), №44220 від 16.11.2023 (а.с. 21), №67000015118 від 17.11.2023 (а.с. 22), №67000015555 від 24.11.2023 (а.с. 23) щодо придбання товару,  назва якого відсутня у додатку до акту фактичної перевірки – відомості про результати перевірки щодо повноти оприбуткування, реалізації та фактичних залишків (ТМЦ) станом на 15.02.2024.
Водночас апеляційний суд зазначає, що відповідно до видаткової накладної №67000015555 від 24.11.2023 (а.с. 23) апелянт придбала товар з кодом УКТЗЕД – 8467221000 (пила електрична ланцюгова), який віднесений до Переліку груп технічно складних побутових товарів, які підлягають гарантійному ремонту (обслуговуванню) або гарантійній заміні, в цілях застосування реєстраторів розрахункових операцій, затвердженого постановою КМУ №231 від 16.03.2017.
Також, у якості доказів ведення обліку товарних запасів, ФОП ОСОБА_1 надала до суду копію акту звірки  за 4 квартал 2023 року між приватним підприємством «Будпостач» та ФОП ОСОБА_1 (а.с. 93), за серпень 2023 року між ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_1 (а.с. 94), копію інвентаризаційного опису товарів станом на 01 вересня 2023 року (а.с. 99-109),  копію відомостей по товару за листопад 2023 року рах 281 (а.с. 110-123).
Апеляційний суд звертає увагу, що матеріали справи містять копію скарги до Державної податкової служби України на податкові повідомлення-рішення які є предметом спору в цій справі (а.с.  95-998). Проте вказана скарга не містить дати її подання та доказів направлення  до ДПС України.
Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що  позивачем не доведений факт ведення у встановленому законом порядку обліку товарних запасів та надання податковому органу документів в повному обсязі, зокрема банківських виписок. 
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.
Згідно з пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. 
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки – цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи. 
Види документальних перевірок, порядок планування, проведення та оформлення їх результатів, що проводяться контролюючим органом, визначеним підпунктом 41.1.2 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, встановлюються Митним кодексом України.
Згідно з пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Порядок проведення фактичної перевірки визначений статтею 80 ПК України. 
Так, згідно з п. 80.1, пп. 80.2.4 п. 80.2 ст. 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи). 
Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками. 
Умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок встановлені статтею 81 ПК України.
Відповідно до п. 81.1 ст. 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи – платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; 
копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи – платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці – адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; 
службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки. 
Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки. 
Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється. 
При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення. 
У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.
Апеляційний суд зазначає, що матеріалами справи підтверджено дотримання контролюючим органом власної процедури щодо підстав призначення фактичної перевірки, щодо оформлення підстав (видача наказу, направлень), щодо вручення апелянту копій наказу та направлень, пред`явлення посвідчень, вручення письмового запиту.
Відповідно до абзацу першого пункту 44.1 статті 44 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Згідно з ч. 1 та 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову діяльність в Україні» метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. 
Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 №265/95-ВР (надалі Закон №265/95-ВР в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначає засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.
Так, відповідно до п. 12 ст. 3 Закону №265/95-ВР,  суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані, зокрема, вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб – підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті). 
Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб – підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які провадять діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).
Апеляційний суд зазначає, що матеріалами справи підтверджено те, що апелянт, який є платниками єдиного податку та не зареєстрована платником податку на додану вартість, провадить діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту.
Порядок ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб – підприємців, у тому числі платників єдиного податку затверджений наказом Міністерства фінансів України №496 від 03.09.2021, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.11.2021 за №1411/37033 (надалі Порядок №496), та визначає правила ведення обліку товарних запасів та поширюється на фізичних осіб – підприємців, у тому числі платників єдиного податку (далі – ФОП), які відповідно до Закону №265/95-ВР зобов`язані вести облік товарних запасів та здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку, та осіб, які фактично здійснюють продаж товарів (надання послуг) та/або розрахункові операції в місці продажу (господарському об`єкті) такого ФОП.
Відповідно до п. 2 розділу І Порядку №496, у цьому порядку терміни вживаються в таких значеннях:
документи, які підтверджують облік та походження товарів – Форма ведення обліку товарних запасів, визначена додатком до цього Порядку (далі – Форма обліку), та первинні документи;
первинні документи – опис залишку товарів на початок обліку, накладні, транспортні документи, митні декларації, акти закупки, фіскальні чеки, товарні чеки, інші документи, що містять реквізити, які дозволяють ідентифікувати постачальника та отримувача товару (найменування суб`єкта господарювання, реєстраційний номер облікової картки платника податків (далі – РНОКПП) або код згідно з ЄДРПОУ суб`єкта господарювання, серія та номер паспорта / номер ID картки для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття РНОКПП та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відповідну відмітку в паспорті), дату проведення операції, найменування, кількість та вартість товару.
Опис залишку товарів на початок обліку складається в довільній формі та має містити інформацію про: найменування товарів, наявних у такої ФОП на дату набуття ним обов`язку щодо ведення обліку товарних запасів, кількості таких товарів (із зазначенням одиниці виміру) та їх вартості, самостійно визначеної ФОП.
Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Порядку №496 облік товарних запасів здійснюється ФОП шляхом постійного внесення до Форми обліку інформації про надходження та вибуття товарів на підставі первинних документів, які є невід`ємною частиною такого обліку. 
ФОП, яка здійснює діяльність у декількох місцях продажу (господарських об`єктах), веде облік товарних запасів також за кожним окремим місцем продажу (господарським об`єктом) на підставі первинних документів, які підтверджують отримання товарів такою ФОП або окремим місцем продажу (господарським об`єктом), та/або первинних документів на внутрішнє переміщення товарів між ФОП та його окремими місцями продажу (господарськими об`єктами). 
Первинні документи на внутрішнє переміщення товарів є невід`ємною частиною такого обліку. Первинні документи, на підставі яких внесено записи до Форми обліку, є обов`язковими додатками до такої форми. Внесення даних до Форми обліку щодо надходження товарів на підставі первинних документів здійснюється до початку їх реалізації. 
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Порядку №496, форма обліку ведеться за вибором ФОП у паперовій або в електронній формі. 
Форма обліку має містити зазначені в довільному порядку дані ФОП: прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), реєстраційний номер облікової картки ФОП або серія та номер паспорта / номер ID картки для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття РНОКПП та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відповідну відмітку в паспорті, податкова адреса, назва та адреса місця продажу (господарського об`єкта) або місця зберігання, в межах якого ведеться облік. Для паперової форми обліку зазначені дані мають міститися на титульному аркуші.
Згідно зі ст. 20 Закону№265/95-ВР до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб – підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).
Враховуючи наведене нормативне урегулювання,  апеляційний суд зазначає, що законодавець, зобов`язавши вести облік товарних запасів (п. 12 ст. 3 Закону№265/95-ВР), визначив порядок ведення такого обліку (Порядок №496) та документи які підтверджують такий облік – «Форма ведення обліку товарних запасів» у паперовій або електронній формі та первинні документи (опис залишку товарів на початок обліку, накладні, транспортні документи, митні декларації, акти закупки, фіскальні чеки, товарні чеки, інші документи, що містять реквізити, які дозволяють ідентифікувати постачальника та отримувача товару, дату проведення операції, найменування, кількість та вартість товару).
При цьому Форма обліку, первинні документи на товари мають зберігатись у місці продажу (господарському об`єкті) до моменту вибуття останньої одиниці товару, відображеної в таких первинних документах, Такі документи щомісячно групуються в хронологічному порядку їх відображення у Формі обліку та/або підшиваються для подальшого зберігання разом із Формою обліку, в якій інформацію про такі документи відображено (п. 10 розділу ІІ Порядку №496).
Пунктом 11 розділу ІІ Порядку №496 чітко встановлено, що Форма обліку, первинні документи, які підтверджують облік та походження товарів, надаються посадовій особі контролюючого органу на її вимогу під час проведення перевірки. У разі якщо оригінали первинних документів відсутні у місці продажу, посадовій особі контролюючого органу можуть бути надані копії таких первинних документів з подальшим пред`явленням їх оригіналів до закінчення перевірки (за потреби).
Такі документи надаються особисто ФОП або особою, яка фактично здійснює продаж товарів (надання послуг) та/або розрахункові операції в місці продажу (господарському об`єкті) такої ФОП.
Форма обліку в електронній формі на вимогу посадових осіб контролюючого органу має бути візуалізована у форматі, який дозволяє такій особі здійснити його перегляд та/або копіювання.
Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта щодо надання, як під час проведення фактичної перевірки , так і під час розгляду справи судом першої інстанції, усіх документів  на підтвердження ведення обліку товарних запасів, оскільки  первинні документи, на які посилається апелянта, є доказами ведення обліку товарних запасів тільки за наявності  при цьому Форми обліку, затвердженої Порядком №496.
Доказів надання Форми обліку у паперовій або в електронній формі під час проведення фактичної перевірки апелянт не надав. Відсутня така Форма обліку і в матеріалах справи.
За наведених обстави є доведеним факт порушення апелянтом вимог п. 12 ст. 3 Закону№265/95-ВР про що також зазначено в акті фактичної перевірки.
Відтак, наявність у апелянта на реалізації не облікованого товару описаного у відомості  доданої до акту фактичної перевірки утворює склад правопорушення, за яке застосовується фінансова санкція в порядку статті 20 Закону №265/95-ВР.
Як підтверджено матеріалами справи під час проведення фактичної перевірки виявлено порушення ФОП ОСОБА_1 порядок ведення обліку товарних запасів на загальну суму 166320,00 грн. (а.с. 73-74). Відомість від 15.02.2024 року, як і акт фактичної перевірки №6032/15/52/РРО/ НОМЕР_1 підписані апелянтом без зауважень.
До апеляційної скарги апелянт не надав доказів ведення обліку товарних запасів (не надано Форми обліку) у відповідності до порядку, визначеному наказом Міністерства фінансів України від  03.09.2021 № 496.
Відсутність доказів ведення апелянтом обліку товарних запасів у порядку встановленому наказом Міністерства фінансів України від  03.09.2021 № 496, свідчить  про правильність висновків контролюючого органу щодо застосування до апелянта фінансових санкцій у розмірі вартості товарів, які не обліковані у встановленому порядку (ст. 20 Закону №265/95-ВР).
За наявності встановлених судом першої інстанції фактичних обставин, які знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи,  апеляційний суд відхиляє як підставу для скасування ППР від 11.03.2024 №9373/15-32-07-06-20, зазначення в цьому податковому повідомлення-рішення статті 17 замість статті 20 Закону №265/95-ВР, оскільки вказане є механічною помилкою, дефектом, який не впливає на зміст  виявленого порушення, та саме по собі, як правильно зазначив суд першої інстанції з одних лише формальних мотивів, не може бути  підставою для скасування такого ППР.
При цьому, апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції, надаючи правову оцінку аналогічному доводу позивача, правильно зазначив, що доводи представника позивача про те, що податкове повідомлення-рішення від 11 березня 2024р. № 9373/15-32-07-06-20 не містить конкретний пункт ст. 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», який нібито порушено позивачем, не можуть слугувати самостійною підставою для скасування такого податкового повідомлення-рішення. 
Також, суд першої інстанції правильно відхилив посилання позивача на те, що акт перевірки не містить інформації (даних) про перелік (номенклатуру, кількість одиниць, назву, ціну за одиницю товарів) щодо яких податковим органом нібито виявлено порушення податкового законодавства з боку позивача, оскільки такі доводи є неспроможними, адже застосування санкції за ненадання документів, які підтверджують облік товарів не потребує встановлення реалізації таких товарів, та для її застосування достатньо ненадання, неповідомлення про наявність об`єктивних причин відсутності таких документів або причин неможливості їх надання до перевірки.
Перевіряючи висновки суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги стосовно податкового повідомлення-рішення від 11.03.2024 №9372/15-32-07-06-20, колегія суддів зазначає таке. 
Матеріалами справи підтверджено, що 15 лютого 2024 року апелянту посадовими особами ГУ ДПС в Одеській області вручений запит про надання документів від 15.02.2024, в якому зазначено до про необхідність у строк до 17:00 год. 20.02.2024 надати до перевірки певний перелік документів, зокрема і виписки банку (а.с. 61-61-зворот).
Однак, станом на 21.02.2024 у визначений строк апелянт не надав  контролюючому органу документи в повному обсязі, зокрема не надав банківські виписки, про що складений акт (а.с. 75) та що зафіксоване в акті фактичної перевірки, підтверджено  особистими поясненнями апелянта від 21.02.2024 (а.с. 76).
При цьому, апеляційний суд вважає правильним відхилення судом першої інстанції  доводів позивача про те, що податковим органом не було вручено жодного запиту про надання документів, який би був оформлений з дотриманням законодавства України, а саме Порядку № 1245, а запит від 15.02.2024 всупереч вказаного Порядку підписаний головним державним інспектором, а не керівником чи заступником керівника податкового органу, оскільки Порядком  №1245 від 27 грудня 2010 р. врегульована процедура періодичного подання органам державної податкової служби суб`єктами інформаційних відносин або подання за письмовим запитом таких органів податкової інформації, зокрема періодичної податкової інформації, передбаченої п. 73.2 ст. 73 ПКУ. Однак, як правильно зауважив суд першої інстанції, запит від 15.02.2024 наданий ФОП ОСОБА_1 посадовим (службовим) особам контролюючих органів в межах процедури проведення фактичної перевірки, відповідно до ст. 20, 85 ПКУ, про що безпосередньо зазначено у вказаному запиті. 
Відповідно до п. 85.2, 85.4 ст. 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
При проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності). Відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки.
Відповідно до п. 121.1 ст. 121 ПК України незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44     цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень.
Верховний Суд у постановах від 29.05.2020 року по справі № 826/27811/15), від 06.08.2019 року по справі № 160/8441/18, від 31.01.2020 року по справі №826/15328/18), від 03.10.2023 року по справі № 420/534/20 сформулював висновок, що надання платником податків фінансово-господарських документів під час проведення перевірки є необхідною умовою підтвердження правомірності задекларованих платником показників податкового обліку. Обов`язок платника податків зберігати документи й надавати їх під час перевірки контролюючому органу кореспондує з компетенцією контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі документів. Ненадання платником податків документів на підтвердження задекларованих показників податкового обліку прирівнюється нормами пункту 44.6 статті 44 ПК України до їх відсутності. Винятком є випадки виїмки документів або іншого їх вилучення правоохоронними органами та іншими компетентними органами. Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені ним у податковій звітності, але не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
При цьому, у постановах від 24.02.2020 року по справі №440/4443/18, від 27.04.2022 року по справі №420/13197/20 Верховний Суд вказав, що платник податків має право на подання документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки, після закінчення такої перевірки. Проте реалізація такого права має здійснюватися відповідно до вимог, встановлених ПК України, і до прийняття рішення за результатами такої перевірки.
Апеляційний суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що апелянт, в порядку визначеному чинним законодавством України, надавав до контролюючого органу документи, які не були надані під час проведення фактичної перевірки, зокрема банківські виписки. Не надано до суду першої інстанції та до суду апеляційної інстанції доказів неможливості  надання апелянтом  до контролюючого органу банківських виписок, про що було зазначено у поясненнях від 21.02.2024, зокрема доказів неможливості роздрукувати банківські виписки.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про  наявність факту порушення  апелянтом вимог п.п. 85.2 ст. 85 ПК України та про правомірність оскаржуваного  податкового повідомлення-рішення від 11.03.2024 №9372/15-32-07-06-20. 
Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до незгоди з оскаржуваним судовим рішенням. Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції. У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.
Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст. ст. 2-12, 72-79, 242, 257, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року по справі №420/18988/24 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, за наявності яких постанова апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судове рішення складено у повному обсязі 15.05.2025

Суддя – доповідач:                                                                                   Л.П.  Шеметенко 

Суддя:                                                                                                         Ю.М. Градовський

Суддя:                                                                                                         І.О. Турецька