ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року 
м. Черкаси   

Справа № 694/2176/24		
Провадження № 22-ц/821/580/25		
Категорія: 310030000  	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Василенко Л. І., 
суддів: Карпенко О. В., Новіков О. М.,
секретаря – Глущенко І. В.,

учасники справи:        
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач –  ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Бєлінського Олексія Вікторовича на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 15 січня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Василівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про зменшення розміру аліментів, у складі головуючого судді Смовж О. Ю., повний текст рішення складено 17 січня 2025 року, 

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
В серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Звенигородського районного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.
Позовні вимоги мотивував тим, що з 19.09.2009 сторони перебували в шлюбі, під час якого народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 23.10.2012 шлюб між сторонами розірвано. 
За рішеннями Звенигородського районного суду Черкаської області від 22.07.2011 та від 12.12.2012 на користь відповідача з ОСОБА_1 стягуються аліменти у розмірі по 1/4 частині з усіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дітьми повноліття. 
Виходячи з того, що згідно із положеннями законодавства на двох дітей має стягуватися 1/3 частини з усіх видів заробітку, а на даний час стягується фактично половина з усіх видів заробітку 1/2, позивач просив суд зменшити розмір аліментів до 1/3 частини з усіх видів заробітку, тим самим привести розмір аліментів у відповідність із чинним законодавством, та додатково зазначив, що є військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 з 23.02.2023 по теперішній час, служить у лавах ЗСУ, у травні 2024 отримав важку травму, пов`язану із проходженням служби, довгий час знаходився на лікуванні у м. Львові та м. Ужгороді, купував амуніцію за власні кошти, через що його матеріальне становище значно погіршилося.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 15 січня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що відповідач не надав суду будь-яких документальних підтверджень (платіжних документів, чеків та т.і.) фактичного понесення матеріальних видатків на лікування та придбання необхідних для служби речей, у зв`язку з чим можливо б було дійти переконливого висновку про реальне погіршення його майнового стану, який більше не дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання дітей у визначеному судами розмірі. 
Надані до матеріалів справи докази свідчать про те, що позивач отримує стале матеріальне забезпечення, він є платоспроможним. 
Наявність обставин стягнення аліментів за двома окремими судовими рішеннями, а також того, що загальний розмір стягуваних аліментів складає 1/2 частину заробітків позивача суд не вважав належною підставою для зменшення розміру аліментів.
Також суд зазначив, що позивач має безумовні обов`язки щодо належного утримання своїх дітей, тому зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів з метою отримання законних джерел доходів для забезпечення гідних умов їх проживання й розвитку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Бєлінський О. В., вважаючи, що оскаржуване рішення прийняте всупереч норм процесуального права, ухвалене за неправильного застосування норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, просить скасувати рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 15 січня 2025 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовільнити в повному обсязі. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що при винесенні рішення суд першої інстанції не врахував ні погіршення майнового стану та стану здоров`я позивача, не врахував майновий стан відповідача, не врахував процесуальні порушення з боку відповідача.
Зауважує, що судом не прийнято до уваги поданих доказів погіршення стану здоров`я позивача, а саме виписок з медичних установ про перебування позивача на стаціонарному лікуванні. Тобто, з часу стягнення аліментів на користь відповідача у позивача змінився матеріальний стан та стан його здоров`я. Під час проходження військової служби позивач отримав травму, пов`язану із проходженням військової служби, в зв`язку з чим перебував на стаціонарному лікуванні. Позивач зазначає, що для відновлення здоров`я потрібні значні кошти, його матеріальні можливості значно зменшились, оскільки має багато витрат пов`язаних з проходженням служби, платить аліменти на двох дітей та перебував у відпустці після проходження лікування.
Також судом першої інстанції жодним чином не враховано поліпшення майнового стану відповідача, а саме її перебування, разом з дітьми, за межами України, та отримання грошової допомоги, як на себе, так і на кожну дитину окремо, а також необхідну безоплатну медичну допомогу.
Щодо процесуальних порушень вказує, що позивач відзиву на позовну заяву не отримував, чим був позбавлений можливості надати відповідь на відзив. Адвокатом відповідача, всупереч вимогам Закону, подані заперечення на позовну заяву, проте повинен був подати відзив у строки, визначені ухвалою суду від 27.08.2024. Також не вбачається, коли відповідач отримав ухвалу про відкриття провадження, проте з цієї дати відбувається відлік визначеного судом процесуального строку, що унеможливлює визначити додержання ним процесуальних строків, визначених ухвалою суду.

Відзив на апеляційну скаргу
Представник ОСОБА_2 – адвокат Бабенко Р. В. у відзиві на апеляційну скаргу, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін, мотивуючи тим, що судом першої інстанції було вірно застосовано норми матеріального та процесуального права, в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення спору та надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанцій 
ОСОБА_1  та ОСОБА_2 , перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох дітей:   ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 23.10.2012 шлюб між  ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 було розірвано. 
За рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 22.07.2011 з ОСОБА_1 стягуються аліменти на користь відповідача ОСОБА_2 , на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення сином повноліття.
За рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 12.12.2012 з ОСОБА_1 було стягнено аліменти на користь відповідача ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) ОСОБА_1 , але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення донькою повноліття.
Відповідно довідки № 556 від 20.06.2024 молодший сержант ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в військовій частині НОМЕР_1 з 23.02.2023 року та по теперішній час (а.с. 24).
В травні 20024 року ОСОБА_1 отримав травму та знаходився на лікуванні. Відповідно до виписок із медичних карт стаціонарного хворого ОСОБА_1 , останній знаходився на стаціонарному лікуванні:
-з 25.05.2024 до 28.05.2024 в 303 м. Львів;
-з 28.05.2024 до 31.05.2024 в ЛЗ м. Ужгород;
-з 31.05.2024 до 20.06.2024 в КНП «ЦМКЛ» м. Ужгорода, після триманої травми з діагнозом: «поєднана травма хребта, лівої нижньої кінцівки. Закриті стабільні компресійні переломи тіл ТН7, ТЬ9, ТЫ1, хребців, посттравматична грудна дорсалгія. Забій лівого колінного суглобу» (а.с. 26-35).
Відповідно довідки військово-лікарської комісії № 8612 від 20.06.2024 молодший сержант ОСОБА_1 отримав травму, пов`язану із проходженням військової служби та потребує відпустки на 30 днів (а.с. 25).
Згідно виписки за картковим рахунком ОСОБА_1 отримує стале матеріальне забезпечення від військової частини, у якій проходить службу по цей час (а.с. 36-51).

Мотивувальна частина 
Позиція Черкаського апеляційного суду
Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Учасники справи належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. 
Від представника ОСОБА_1 – адвоката Бєлінського О. В. надійшла заява про розгляд справи без його участі, апеляційну скаргу підтримує.
Від представника ОСОБА_2 – адвоката Бабенка Р. В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою. 
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Представник ОСОБА_2 – адвокат Бабенко Р. В., подаючи заяву про відкладення розгляду справи приведеного змісту, не долучає доказів перебування його на лікарняному саме у день судового засідання, 29 травня 2025 року. 
Колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції зазначеним вище вимогам закону відповідає.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували зміну в бік погіршення його матеріального становища на час звернення до суду з зазначеними позовними вимогами, або докази щодо поліпшення матеріального становища відповідачів, які б слугували підставами для зменшення розміру аліментів, що в силу положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. Також, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про зміну обставин, які потягли за собою неможливість сплачувати аліменти на утримання дітей у раніше визначеному судом розмірі.
Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.
В межах заявлених позовних вимог у даній справі, виходячи з предмету позову, слід керуватися частиною першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, згідно яких держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
За положеннями ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
В ч.1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13.
Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.
Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усих діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Звертаючись до суду із позовом, позивач просив зменшити розмір аліментів, стягнутих за рішеннями Звенигородського районного суду Черкаської області від 22.07.2011 та від 12.12.2012 з 1/4 частини на 1/6 частини всіх видів заробітку, посилаючись на погіршення стану здоров`я та у зв`язку з цим на зміну матеріального становища в бік погіршення.
Як на підставу зменшення розміру аліментів на утримання дітей позивач посилався на погіршення стану здоров`я, у зв`язку з отриманням травми, лікуванням та реабілітацією, а також необхідністю за свій рахунок купувати військову амуніцію для несення служби на захисті держави.
Зазначені обставини свідчать про те, що стан здоров`я позивача дійсно змінився.
Проте, належних та допустимих доказів на підтвердження того, який матеріальний стан був у нього на час винесення рішеннь про стягнення з нього аліментів, позивач не надав та не посилався на них в позовній заяві.
Разом з тим, з наданої виписки за картковим рахунком ОСОБА_1 вбачається, що позивач отримує стале матеріальне забезпечення від військової частини, у якій проходить службу по цей час, що свідчить про його платоспроможність, а також виписка не вказує на те, що позивач оплачував ліки на постійній основі, отримує та оплачує дороговартісне лікування та реабілітацію, придбавав амуніцію та необхідні для служби речі за власний рахунок.
Таким чином, позивачем не доведено, що він не має можливості сплачувати аліменти визначені рішеннями про стягнення з нього аліментів.
Матеріали справи також не містять належних та допустимих доказів погіршення майнового стану позивача, зокрема останнім не надано суду доказів щодо зміни розміру його доходів в бік погіршення.
Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що останній не позбавлений можливості повторного звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, у випадку доведеності зміни матеріального становища в бік погіршення.
Посилання скаржника на погіршення стану здоров`я, як на підставу для зменшення розміру аліментів є необґрунтованими, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження розміру щомісячних витрат на лікування, що унеможливлюють сплату аліментів у визначеному розмірі.
Зазначені обставини свідчать про те, що в межах заявлених позовних вимог та наданих суду доказів відсутні правові підстави для зменшення розміру аліментів на утримання дітей через зміну матеріального стану платника аліментів в порівнянні з його матеріальним становищем на момент ухвалення рішення суду та погіршенням стану здоров`я.
Помилковим є також посилання скаржника як на підставу для зменшення розміру аліментів на утримання дітей на те, що розмір аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей сумарно не повинен перевищувати 1/3 частини з усіх видів заробітку.
У разі розгляду спору в позовному провадженні, законодавець не визначає точних розмірів аліментів, які підлягають стягненню з одного із батьків на утримання дітей, а визначає тільки їх мінімальний розмір, який не може бути менший ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину. При цьому мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України). При визначенні ж конкретного розміру аліментів суд крім стану здоров`я та матеріального становища дитини та стану здоров`я і матеріальне становище платника аліментів, враховує наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що погіршення стану здоров`я платника аліментів без доведення того, що це вплинуло на можливість платника аліментів виплачувати аліменти в раніше визначеному судовими рішеннями розмірі, є самостійною та достатньою підставою для зменшення розміру аліментів.
При цьому колегія суддів виходить з того, що ст. 192 СК України дійсно передбачена можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, також не дає підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень. 
Колегія суддів, зауважує, що матеріали справи не міститься відзиву на позовну заяву, проте представником відповідача були подані письмові заперечення щодо позову, що не являється процесуальним порушенням.
Відповідно до ст. 182 ЦПК при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. 
Частиною 2 ст. 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
У відповідності до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Крім того, відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч.7 ст. 81 ЦПК України).
Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом (ч.1 ст. 84 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Отже, саме позивач повинен був довести обставини, які мають значення для вирішення спору за ст. 192 СК України, зокрема, і те, що погіршення стану здоров`я вплинуло на можливість виплачувати ним аліменти на утримання дітей в раніше визначених судовими рішеннями розмірі та надати відповідні докази, що позивачем зроблено не було, як і не було надано доказів на поліпшення матеріального стану відповідача.
При цьому колегія суддів враховує, що згідно із ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
На думку суду, визначені розміри аліментів на дітей відповідають вимогам сімейного законодавства, не є надмірними, відповідають вимогам виваженості, розумності, справедливості та інтересам дітей, які мають право на достойний рівень матеріального забезпечення, а погіршення стану здоров`я платника аліментів не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.
Інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, зводятся до незгоди скаржника з прийнятим рішенням та не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.
Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції немає.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Бєлінського Олексія Вікторовича – залишити без задоволення.
Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 15 січня 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.
Текст постанови складено 29 травня 2025 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

О. М. Новіков