РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2025 року 
м. Рівне

Справа № 565/347/24
Провадження № 22-ц/4815/275/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді: Гордійчук С.О.,
суддів: Боймиструка С.В., Шимківа С.С.
секретар судового засідання: Ковавальчук Л.В.
учасники справи: 
позивач-відповідач: ОСОБА_1 
відповідач-позивач: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кузьменюк – Волошиної Н.М. на ухвалу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 04 грудня 2024 року, ухвалене в складі судді Зенйкан І.Ю., повний текст рішення складено 06.12.2024 року, у справі № 565/347/24,

в с т а н о в и в : 

У квітні 2024 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , Вараської міської ради про визнання протиправними та скасування рішення міської ради.
У грудні 2024 року представник позивачів за зустрічним позовом ОСОБА_4 подала заяву про забезпечення зустрічного позову
Заява про забезпечення позову мотивована тим, що використання ОСОБА_1 своєї земельної ділянки не просто порушує правила добросусідства, а й несе загрозу для сусідніх земельних ділянок та може призвести не просто до пошкодження та руйнування ґрунтового покриву, а й призвести до пошкодження та руйнування будівель та споруд.
Водночас ОСОБА_1 виконує роботи, направлені на початок забудови земельної ділянки. Однак у разі забудови земельної ділянки, дії відповідача призведуть до неможливості реального поновлення інтересів власника сусідньої земельної ділянки, а також унеможливить або ускладнить виконання рішення суду.
Більш того, здійснення будівництва на сусідній земельній ділянці, внесення запису про реєстрацію права власності до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у випадку задоволення позову нівелює мету звернення із зустрічним позовом, адже з метою належного відновлення порушених прав, на захист яких подано даний позов, зумовить необхідність ініціювати інший позов, про знесення незаконно побудованого об єкту, що потребуватиме значних фінансових витрат, покладання яких на позивача буде непомірним тягарем.
З метою забезпечення позову просила накласти арешт на земельну ділянку, що належить на праві власності ОСОБА_1 , кадастровий номер 5610700000:01:009:0513, та заборонити вчиняти будь-які дії щодо відчуження, користування та розпорядження вказаною земельною ділянкою;
- заборонити ОСОБА_1 та іншим особам на час розгляду та до набрання законної сили рішення у даній справі, здійснювати будь-які будівельні роботи на земельній ділянці, що належить на праві власності ОСОБА_1 , кадастровий номер 5610700000:01:009:0513;
- заборонити Державній архітектурно-будівельній інспекції України та її територіальним структурним підрозділам, Державній інспекції містобудування України та її територіальним структурним підрозділам, а також Управлінню Державного архітектурно-будівельного контролю Вараської міської ради, на час розгляду та до набрання законної сили рішення у справі, здійснювати реєстрацію дозвільних документів щодо будівництва об`єктів нерухомості та введення їх в експлуатацію на земельній ділянці, що належить на праві власності ОСОБА_1 , кадастровий номер 5610700000:01:009:0513;
- заборонити відповідачам, а також іншим фізичним та юридичним особам, на час розгляду та до набрання законної сили рішення у справі, здійснювати будь які дії щодо поділу, об`єднання, передачі в оренду, тощо спірної земельної ділянки, що належить на праві власності ОСОБА_1 , кадастровий номер 5610700000:01:009:0513;
- заборонити органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, на час розгляду та до набрання законної сили рішення у справі проводити будь- які реєстраційні дії щодо новостворених об`єктів нерухомого майна - нежитлових чи інших приміщень, розташованих на спірній земельній ділянці, що належить на праві власності ОСОБА_1 , кадастровий номер 5610700000:01:009:0513.
Ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 04 грудня 2024 року заяву представника позивачів за зустрічним позовом ОСОБА_4 про забезпечення зустрічного позову задоволено частково.
Накладено арешт на земельну ділянку, що належить ОСОБА_1 за кадастровим номером 5610700000:01:009:0513. 
Заборонено ОСОБА_1 та іншим особам здійснювати будівельні роботи на земельній ділянці за кадастровим номером 5610700000:01:009:0513.
У задоволенні вимог в іншій частині відмовлено. 
Не погодившись із ухвалою суду, представник відповідача за зустрічним позовом адвокат Кузьменюк – Волошина Н.М.  посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить ухвалу суду скасувати, та постановити нову, якою відмовити в задоволені заяви про забезпечення позову.
Покликається на те, що суд не врахував, що до заяви про забезпечення позову не долучено жодного доказу який би свідчив про наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування визначених судом видів забезпечення позову.
Суд не пересвідчився чи дійсно існує реальна загроза невиконання судового рішення у разі задоволення зустрічного позову. Позивачем за зустрічним позовом не доведено що невжиття заходів забезпечення позову у майбутньому може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам закону судове рішення відповідає.
Встановлено, що між позивачем та відповідачами існує спір з приводу правомірності набуття відповідачем-позивачем права власності на земельну ділянку.
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (частина друга статті 149 ЦПК України).
У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема  забороною вчиняти певні дії.
Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (частини третя, десята статті 150 ЦПК України).
Заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності. У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів (пункти 3, 4 частини першої, частина п`ята статті 151 ЦПК України).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.
Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/22 (провадження № 14-28цс23) підтверджено сформульовані нею у справах № 914/1570/20, № 381/4019/18 висновки та додатково зазначено таке.
Велика Палата Верховного Суду констатує, що «як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.
Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.»
Колегія суддів враховує, що в даному випадку відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства суд вирішив лише процедурне питання про забезпечення позовних вимог, не позбавляючи відповідача-позивача права власності на належне йому нерухоме майно. 
Слід зазначити, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та заперечення осіб, які беруть участь у справі, а також не вирішується наперед результат розгляду справи по суті позову.
Наведений захід забезпечення позову відповідає вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову до його пред`явлення і спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.
Установивши, що між сторонами виник спір з приводу правомірності набуття відповідачем права власності на спірну земельну ділянку на підставі оспорюваних рішень міської ради, враховуючи предмет спору та зміст позовних вимог, який обґрунтовано порушенням прав позивачів за зустрічним позовом, реальну можливість відповідача здійснити протягом розгляду справи дії щодо відчуження спірної земельної ділянки та здійснення будівельних робіт на ній, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про необхідність вжиття заходів забезпечення позову у виді накладення арешту та заборони вчинення певних дій, що вказаний захід забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами, оскільки у випадку відчуження земельної ділянки та проведення будівництва на ній це ускладнить подальше виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, тобто можливість поновлення прав позивачів, за захистом яких вони звернулися до суду, в межах одного цього судового провадження без нових звернень до суду.
З огляду на наведене доводи апеляційної скарги щодо безпідставного накладення арешту на земельну ділянку колегія суддів визнає необґрунтованими.
Будь-яких інших доводів та доказів на їх підтвердження, що є правовою підставою для скасування або зміни ухвали суду першої інстанції, апелянтом надано не було, у зв`язку з чим, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кузьменюк – Волошиної Н.М. відхилити.
Ухвалу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 04 грудня 2024 року залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 березня 2025 року.

Головуючий :                                                               Гордійчук С.О.
Судді :                                                                         Боймиструк С.В.

                                                                                Шимків С.С.