УХВАЛА

14 травня 2025 року
м. Київ
 
справа № 372/3380/23
 
провадження № 61-13732св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач -ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
особа, яка подала касаційну скаргу, - ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_3 , в інтересах якої діє представник - адвокат Гуцол Руслан Іванович, на постанову Київського апеляційного суду від 19 червня 2024 року у складі колегії суддів: Слюсар Т. А., Голуб С. А., Таргоній Д. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.
 
Позовна заява мотивована тим, що 15 серпня 2020 року він передав                     ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 25 000 доларів США, які останній отримав та зобов`язався повернути отримані кошти до 31 грудня 2020 року.
Договір позики був оформлений письмово розпискою, яка була написана власноручно відповідачем.
Оскільки відповідач свої договірні зобов`язання за договором позики не виконав в повному обсязі та до теперішнього часу не повернув отримані ним кошти у сумі, визначеній договором (вказаній у розписці), хоча повинен був виконати своє зобов`язання до 31 грудня 2020 року, він вимушений звернутися до суду із цим позовом. 
 
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість у розмірі 26 910,96 доларів США, яка складається із заборгованості за договором позики (борговою розпискою) у розмірі 25 000 доларів США та 3 % річних у розмірі 1 910,96 доларів США.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 27 лютого 2024 року у складі судді Кравченка М. В. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що копія розписки від 15 серпня                      2020 року, надана до матеріалів справи, містить неповні і суперечливі відомості про дійсний зміст спірних правовідносин, не містить підтверджень факту дійсної передачі коштів, що спростовує доводи позивача. Інших підтверджень факту передачі коштів ОСОБА_1 . ОСОБА_2 , окрім самої копії розписки, матеріали справи не містять, під час судового розгляду належних і допустимих доказів, які б підтверджували дійсний зміст спірних правовідносин суду також не подано. Поряд із тим, сам документ, на підставі якого пред`явлено позов, містить істотні недоліки у оформленні, що не дозволяють із достатнім ступенем вірогідності ідентифікувати його як договір позики у формі розписки. Так, документ не містить будь-якої назви, наприклад, розписка, договір, угода тощо. У документі не зазначено правову природу коштів та сутності правовідносин, зокрема не зазначено про передачу коштів на умовах позики чи на іншій правовій основі, не зазначено умови і порядок повернення коштів, суму коштів, що підлягає поверненню, а також інші істотні умови договору, притаманні договору позики.
 
Короткий зміст судового рішення апеляційного суду
 
Постановою Київського апеляційного суду від 19 червня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Обухівського районного суду Київської області від 27 лютого 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 
26 910,96 доларів США, яка складається із заборгованості за договором позики (борговою розпискою) у розмірі 25 000 доларів США та 3 % річних у розмірі 
1910,96 доларів США.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що відповідно до змісту долученого до справи розписки від 15 серпня 2020 року, її підписано               ОСОБА_2 , як позичальником, та вона є документом, який видається боржником кредитору, підтверджуючи як укладення договору позики, так і умови договору, а також засвідчує як отримання боржником від кредитора грошової суми у розмірі 25 000 доларів США, так і зобов`язання повернути вказану суму                                        до 31 грудня 2020 року. 
Отже, встановивши, що надана позивачем копія договору про отримання коштів є належним та допустимим доказом виникнення боргового зобов`язання; цей договір позики сторони уклали відповідно до вимог статті 1047 ЦК України та є не лише підтвердженням укладення договору, а й передачі позикодавцем грошової суми позичальнику, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, відмовляючи у позові, дійшов безпідставного висновку про недоведеність передачі коштів, вважаючи, що розписка містить неповні та суперечливі відомості. Відповідачем не надано будь-яких належних та достатніх доказів (рішень суду) щодо недійсності вчиненого правочину від 15 серпня 2020 року на суму 25 000 доларів США. Підписавши договір позики, ОСОБА_2 взяв на себе зобов`язання повернути кошти. Узгодження сторонами істотних умов договору позики, як то суми боргу, та зобов`язання її повернення до визначеного у розписці строку, та, відповідно, факт отримання грошових коштів підтверджується змістом розписки.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У жовтні 2024 року представник ОСОБА_3 - адвокат Гуцол Р. І., подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить постанову Київського апеляційного суду                                    від 19 червня 2024 року скасувати та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована, зокрема, тим, що судовим рішенням апеляційного суду вирішено питання про права та інтереси ОСОБА_3 , оскільки вона є дружиною ОСОБА_2 , а тому обов`язки за договором позики є солідарними для них. Відповідно, апеляційний суд ухвалив судове рішення, яке стосується її прав та обов`язків, проте до участі у справі вона залучена не була.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У листопаді 2024 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує, що викладені в ній доводи є безпідставними, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 24 жовтні 2024 року поновлено строк на касаційне оскарження судового рішення, відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції. 
 
15 листопада 2024 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 05 травня 2025 року справу призначено до розгляду.
 
2.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Касаційне провадження підлягає закриттю.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд
 
Відповідно до частини першої статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції (пункт 1 частини першої статті 389 ЦПК України).
 
Зазначені норми цивільного процесуального права визначають коло осіб, які наділені процесуальним правом на касаційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.
 
У частині четвертій статті 389 ЦПК України визначено, що особа, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, має право подати касаційну скаргу на судове рішення лише після його перегляду в апеляційному порядку за її апеляційною скаргою, крім випадку, коли судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи було ухвалено безпосередньо судом апеляційної інстанції. Після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи.
 
Отже, необхідною умовою для набуття особою, яка не брала у часті у справі, права касаційного оскарження судового рішення є вирішення цим судовим актом питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків (див.: ухвалу Великої Падати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 504/2457/15-ц (провадження                     № 14-726цс19).
 
При цьому особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в касаційному порядку лише ті судові рішення, які встановлюють, змінюють або припиняють права й обов`язки цих осіб. Особа, яка не брала участі у розгляді справи та звертається з касаційною скаргою, повинна довести, що оскаржене судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.
 
Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають зі сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. 
Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.
 
Вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 175/1057/17, від 23  листопада 2020 року у справі № 826/3508/17 та від 04 липня 2023 року у справі № 215/799/19. 
 
Звертаючись до суду з касаційною скаргою, ОСОБА_3 послалася на те, що отримані ОСОБА_2 від ОСОБА_1 кошти були витрачені в інтересах сім`ї, тому обов`язок подружжя є солідарним, а її не залучили до розгляду справи.
 
Проте, Верховний Суд вважає, що оскаржуваним судовим рішенням безпосередньо не вирішені права та обов`язки ОСОБА_3 , оскільки заборгованість стягнута одноособово з ОСОБА_2 , а ОСОБА_1 не пред`являв вимог до неї. У письмовій розписці про неї не вказано.
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом першої чи апеляційної інстанції питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
 
Керуючись статтями 389, 396, 400, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 , в інтересах якої діє представник - адвокат Гуцол Руслан Іванович, на постанову Київського апеляційного суду від 19 червня 2024 року закрити.
 
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,                        є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий   Судді:	Д. Д. Луспеник   І. Ю. Гулейков   Б. І. Гулько   Г. В. Коломієць   Р. А. Лідовець