ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/9104/24                                      Головуючий у 1 інстанції - Житняк Л.О.
                                                                                     Суддя-доповідач - Василенко Я.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  09 квітня 2025 року                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                    Василенка Я.М.,
суддів                              Ганечко О.М., Сорочка Є.О., 

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.09.2024 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, -
                                                В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив: 
- визнати протиправним та скасувати рішення про утримання надміру виплачених сум пенсій від 21.02.2024 №102, яке прийняте начальником Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.09.2024 позов задоволено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області звернулося із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів ухвалено рішення про продовження апеляційного розгляду даної справи на розумний строк.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до    Закону України «Про прокуратуру».
21.02.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області прийнято рішення про утримання надміру виплачених сум пенсій №102, яким встановлено, що за період з 01.10.2019 по 11.10.2023 позивачу надмірно виплачена пенсія в сумі 585 883, 63 грн. 
Підставою для прийняття вказаного рішення зазначено неповідомлення про працевлаштування. У зв`язку із зазначеним, відповідно до ч. 1    статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»    вирішено утримувати з позивача переплату у розмірі 20 % пенсії щомісячно, починаючи з 01.04.2024 до повного погашення.
Не погоджуючись із рішенням про утримання надміру виплачених сум пенсій, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскарження особою свого звільнення та поновлення її судом на роботі, не може вважатися зловживанням з її боку у розумінні    статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому, звертає увагу на те, що тривалий судовий розгляд не звільняє таку особу від обов`язку повідомити про своє працевлаштування у десятиденний строк, з моменту виконання рішення суду про поновлення на роботі.
Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. Зокрема, вважає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про те, що оскарження особою свого звільнення та поновлення її судом на роботі, не може вважатися зловживанням з її боку у розумінні    статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.
У відповідності до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України    визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються    Законом України «Про пенсійне забезпечення»    та    Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За змістом норм ч. 1    ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суми пенсій, виплачені надміру    внаслідок зловживань з боку пенсіонера    або    подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.
При цьому, аналогічне за змістом регулювання здійснюється частиною першою    статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», за приписами якої суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок    зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.
Так, порядок утримання (стягнення) надміру виплачених сум пенсій визначений частиною другою    статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»    та    статтею 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», за правилами яких суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії чи в судовому порядку (не більше як 20% пенсії).
Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, визначає Порядок відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затверджений    постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 № 6-4. (надалі по тексту також - Порядок № 6-4)
Відповідно до положень п. 3 Порядку № 6-4, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до    статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
З наведеного слідує, що відрахування виплаченої надміру суми пенсії можливе    лише за двох умов, зокрема,    зловживання з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних.
Колегія суддів вважає цілком обґрунтованим та логічним висновок суду першої інстанції про те, що обов`язковою умовою для ствердження про зловживання з боку пенсіонера є свідомі, активні та навмисні дії, які призвели до надмірної виплати йому пенсії.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 22.10.2019 Генеральним прокурором Р. Рябошапкою видано наказ №455к, згідно якого звільнено ОСОБА_1 з посади заступника прокурора Чернігівської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої    статті 51 Закону України «Про прокуратуру»    з 22.10.2019.
Зазначений наказ був предметом розгляду у справі №620/3482/19. 
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 26.09.2022 його визнано протиправним та скасовано; ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника прокурора Чернігівської області та органів прокуратури з 23.10.2019; стягнуто з Чернігівської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 23.10.2019 по 26.09.2022 в розмірі 1    582 443 (один мільйон п`ятсот вісімдесят дві тисячі чотириста сорок три) грн. 04 коп., без утримання відповідних податків та інших обов`язкових платежів.
На виконання зазначеного вище рішення суду, 17.10.2022 наказом №122к (а.с.9) позивача з 23.10.2019 поновлено на посаді, та вирішено виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу.
В подальшому, наказом від 10.10.2023 №288к позивача з 11.10.2023 звільнено зі служби.
Водночас, позивач не заперечує факт свого поновлення на посаді, отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу та отримання у період з 01.10.2019 по 11.10.2023 пенсії за вислугу років.
Колегія суддів зазначає, що зловживання правом це особливий вид юридично значущої поведінки, яка полягає у соціально шкідливих учинках суб`єкта права, у використанні недозволених конкретних форм у межах дозволеного  законом    загального типу поведінки, що суперечить цільовому призначенню права. Зловживання своїми правами полягає у недобросовісному їх здійсненні. 
При цьому, термін «зловживання правом» означає використання права заради зла у тих випадках, коли уповноважений суб`єкт володіє суб`єктивним правом, діє в його межах, але наносить яку-небудь шкоду правам інших або суспільству в цілому.
Слід врахувати й те, що період, протягом якого особа була незаконно звільненою, у випадку поновлення її на роботі за судовим рішенням, не може вважатись працевлаштуванням цієї особи протягом усього проміжку часу, коли відповідна справа розглядалась судом і до моменту фактичного виконання судового рішення. 
Колегія суддів звертає увагу на те, що такий період є вимушеним прогулом, тобто, часом, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.
Водночас, оскарження особою свого звільнення та поновлення її судом на роботі, не може вважатися зловживанням з її боку у розумінні    статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і не є підставою для стягнення виплаченої пенсії.
Разом з цим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що тривалий судовий розгляд не звільняє таку особу від обов`язку повідомити про своє працевлаштування у десятиденний строк, з моменту виконання рішення суду про поновлення на роботі.
Як вбачається з матеріалів справи, докази виконання позивачем обов`язку щодо своєчасного повідомлення відповідача про поновлення на службі, починаючи з 17.10.2022 по 11.10.2023 відсутні.
В той же час, як вірно зазначив суд першої інстанції, оскільки виділити частку надміру виплаченої суми пенсії за період з 17.10.2022 і по 11.10.2023 не вбачається за можливе, у зв`язку з тим, що призначення, обчислення, нарахування та виплата пенсії належить до дискреційних повноважень відповідача, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення належить скасувати в цілому.
Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, зважаючи на встановлення судом першої інстанції того, що рішення про утримання надміру виплачених сум пенсій від 21.02.2024 №102, яке прийняте начальником Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в частині визначення суми переплати, яка утворилась за період з 01.10.2019 по 16.10.2022 є протиправним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.
При цьому, колегія суддів зауважує, що доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому до уваги не приймаються.
Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10.02.2010).
Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до частини 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт незаконності та необґрунтованості рішення суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.09.2024 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий:                                                                      Василенко Я.М.
                                                                                                         
Судді:                                                                                          Ганечко О.М.

                                                                                                    Сорочко Є.О.