ПОСТАНОВА 
Іменем України

29 квітня 2025 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 402/768/24
провадження № 22-ц/4809/617/25 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Карпенка О. Л., 
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт»,
розглянув в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт» на рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 19 грудня 2024 року у складі судді Терновенко А. В. і

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст вимог позовної заяви

В серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт» (далі – ТОВ «Поділля Агропродукт») та просив стягнути на свою користь орендну плату в розмірі 18 674 грн 64 коп та сплачений судовий збір у розмірі 1 211 грн 20 коп.
Позовна заява мотивована тим, що позивач є власником земельної ділянки з кадастровим номером 3525580800:02:000:5073, розташованої на території Великотроянівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області, право власності на яку він набув 11.01.2022 на підставі свідоцтва про право на спадщину, зареєстрованого в реєстрі за № 52, після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
01.01.2016 між ОСОБА_2 та ПАТ «Райз-Максимко» було укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки, строком на 7 років, розмір орендної плати становив 6 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
01.01.2018 укладена додаткова угода (про заміну орендаря, зміну умов договору) між орендарем ПАТ «Райз-Максимко», новим орендарем ТОВ «Поділля Агропродукт» та орендодавцем ОСОБА_2 .
Змінами, внесеними в договір оренди, збільшено розмір орендної плати до 9 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
Оскільки умовами договору передбачене набуття його чинності з моменту підписання та державної реєстрації (25.07.2017), то договір припинив свою дію 25.07.2024, а тому позивач вважав, що має право на отримання орендної плати за період з 2021 року по 2024 рік у розмірі 18 674,64 грн.
У зв`язку з початком 24.02.2022 збройної агресії РФ проти України та перебуванням Харківської області в зоні ведення бойових дій ОСОБА_1 деякий час не мав можливості звернутися до орендаря - ТОВ «Поділля Агропродукт» з повідомлення про перехід у 2022 році права власності на земельну ділянку, а зміг це зробити лише на початку 2024 року, зазначивши у повідомленні про перехід права власності на земельну ділянку також прохання здійснити виплату орендної плати за 2020-2023 роки. Однак, дане звернення залишилось без відповіді.
Вдруге, 02.05.2024 позивач звернувся до відповідача з проханням здійснити виплату орендної плати за 2020-2023 роки за користування земельною ділянкою, та просив повернути земельну ділянку за актом приймання-передачі у зв`язку із закінченням терміну дії договору оренди, однак, відповіді так і не отримав.
Оскільки, орендна плата за користування земельною ділянкою за п`ять років з 2021 року по 2024 рік включно, з розрахунку 9 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки в сумі 18 674,64 грн від ТОВ «Поділля Агропродукт» позивачу не надійшла, останній звернувся до суду з позовом за захистом порушених прав.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 19 грудня 2024 року позов ОСОБА_1 до ТОВ «Поділля Агропродукт» про стягнення боргу з орендної плати за земельну ділянку задоволено частково.
Стягнуто з ТОВ «Поділля Агропродукт» на користь ОСОБА_1 плату за оренду земельної ділянки з кадастровим номером 3525580800:02:000:5073, розташованої на території Великотроянівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області за 2022-2024 роки в розмірі 14 005, 98 грн.
Стягнуто з ТОВ «Поділля Агропродукт» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 909 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що між позивачем та відповідачем існують правовідносини щодо оренди земельної ділянки з кадастровим номером 3525580800:02:000:5073, розташованої на території Великотроянівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області.
Право на отримання орендної плати у спадкоємця земельної ділянки виникає одразу після відкриття спадщини, а тому суд першої інстанції вважав, що право вимоги в позивача виникло з 04.05.2021.
Оскільки, в матеріалах справи відсутні докази плати за оренду земельної ділянки за 2022-2024 роки, що свідчить про порушення відповідачем укладеного договору та наявність заборгованості за оренду земельної ділянки, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню тобто стягненню орендної плати з відповідача на користь позивача за 2022-2024 роки з розрахунку 9 % від нормативної грошової оцінки 51 874,02 грн тобто 4 668,66 грн на рік, що за 3 роки складає 14 005,98 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ТОВ «Поділля Агропродукт» просить скасувати рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 19 грудня 2024 року та відмовити в задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права.
Позовна вимога ОСОБА_1 про стягнення боргу з орендної плати за 2023-2024 роки згідно договору оренди землі від 01 січня 2016 року, який було укладено між ОСОБА_2 та ТОВ «Райз-Максимко» строком на 7 років та діяв до 01.01.2023, є необґрунтованою та незаконною і не відповідає істотним умовам договору, який був укладений між сторонами та нормам чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини.
Позивач не надав до суду першої інстанції додаткової угоди від 01 січня 2018 року до договору оренди землі від 01 січня 2016 року, що був укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «Райз-Максимко» та не надав жодного доказу, який визначає розмір орендної плати, що зазначений у позовній заяві.
Крім того, відповідачу невідомо про укладання ОСОБА_2 з ТОВ «Поділля Агропродукт» додаткової угоди від 01 січня 2018 року.

Відзив на апеляційну скаргу

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в частині, яка оскаржується.

Розгляд справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.
За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки ціна позову становить 18 674 грн 64 коп, тобто менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму (на 01.01.2025 становить 90 840 грн), апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в частині, що оскаржується, в повній мірі не відповідає.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що  позивач на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом є власником земельної ділянки з кадастровим номером 3525580800:02:000:5073, розташованої на території Великотроянівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області.
Дану земельну ділянку він успадкував після смерті своєї матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
01.01.2016 між ОСОБА_2 та ПАТ «Райз-Максимко» було укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки, строком на 7 років, розмір орендної плати становив 6 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
01.01.2018 укладена додаткова угода (про заміну орендаря, зміну умов договору) між орендарем ПАТ «Райз-Максимко», новим орендарем ТОВ «Поділля Агропродукт» та орендодавцем ОСОБА_2 , згідно якої розмір орендної плати становить 6 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Оскільки зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Поділля Агропродукт» про стягнення орендної плати за 2022-2024 роки, суд згідно зі статтею 367 ЦПК України в іншій частині його не переглядає.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 2 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі - Закон), передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі..
Згідно зі статтею 13 Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до статті 15 Закону істотними умовами договору оренди землі: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
Відповідно до ст. 206 ЗК України використання землі в Україні є платним.
Згідно з положеннями статті 21 Закону орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.
Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).
Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
За змістом ст. 22 Закону орендна плата справляється у грошовій формі.
За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати.
Відповідно до пункту 289.1 статті 289 Податкового Кодексу України (далі - ПК України) для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.
Відповідно до положень пункту 289.2 статті 289 ПК України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року.
Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.
Хоча природа як індексації нормативної грошової оцінки, так і індексації орендної плати базується на індексі споживчих цін, обрахованих Державною службою статистики України, проте механізм їх застосування є різними як за правовим змістом так і за суб`єктами застосування.
Зокрема, індексація нормативної грошової оцінки здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, із застосуванням певної методики (стаття 289 ПК України).
Пунктами 288.5.1., 288.5 статті 288 ПК України передбачено, що мінімальна орендна плата встановлена у розмірі трьох відсотків нормативної грошової оцінки землі.
Таким чином, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати.
Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 03 лютого 2021 року у справі № 618/1078/19-ц, від 21 серпня 2019 року у справі № 293/1013/16-ц, від 31 липня 2019 року у справі № 730/1351/18, від 24 липня 2019 року у справі № 541/722/17-ц, від 10 квітня 2019 року у справі № 732/1705/16-ц та Верховним Судом України у постановахвід 18 травня 2016 року у справі № 6-325цс16, від 03 грудня 2013 року у справі № 3-34гс13 та від 20 серпня 2013 року у справі № 3-21гс13.
Приписами ст. 96 ЗК України встановлено, що землекористувач зобов`язаний своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.
За положеннями статті 24 Закону орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Матеріалами справи підтверджується, що згідно копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 422124 ОСОБА_2 на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 1,4000 га з кадастровим номером 3525580800:02:000:5073, розташована на території Великотроянівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області (а. с. 13).
01 січня 2016 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Райз-Максимко» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 1,4000 га з кадастровим номером 3525580800:02:000:5073, розташованої на території Великотроянівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області (далі – Договір) (а. с. 11-12).
Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 6 % нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 2 943 грн 94 коп (п. 4.1. Договору).
Згідно Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 93281557 від 31.07.2017 право оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 1,4000 га з кадастровим номером 3525580800:02:000:5073 строком на 7 років з правом пролонгації зареєстрованого за ПАТ «Райз-Максимко». Зазначено, що орендна плата вноситься орендарем у розмірі не менше ніж 6 % від вартості нормативно-грошової оцінки земельної ділянки або здійснюється в натуральній формі, в період з 31 грудня поточного року оренди землі з урахуванням індексів інфляції (а. с. 16).
Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11 січня 2022 року № 53, ОСОБА_1 отримав у спадок після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 земельну ділянку площею 1,4000 га з кадастровим номером 3525580800:02:000:5073, розташовану на території Великотроянівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області, про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено відповідний запис № 46118144 (а. с. 19-21).
Відповідно до п. 12.5. Договору перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору.
Згідно Іфнормації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 364189263 від 01.02.2024 01.01.2018 була укладена додаткова угода (про заміну орендаря, зміну умов договору) між орендарем ПАТ «Райз-Максимко», новим орендарем ТОВ «Поділля Агропродукт» та орендодавцем ОСОБА_2 , згідно якої розмір орендної плати становить 9 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (а. с. 22-23).
За змістом Витягу № НВ-9919183412024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 3525580800:02:000:5073 становить 51 874 грн 02 коп (а. с. 24).
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі (постанова Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі № 362/3705/20).
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
Предметом перегляду апеляційним судом є вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Поділля Агропродукт» про стягнення орендної плати за 2022-2024 роки.
Відповідно до п. 3.1. Договору договір укладено на 7 років.
Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії Договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (п. 3.2. Договору).
Згідно з п. 6.2. Договору у питаннях поновлення Договору оренди землі сторони керуються ст. 33 ЗУ «Про оренду землі». Зокрема, орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця не пізніше за 1 місяць до спливу строку Договору оренди землі. При цьому, орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгожує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі, укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. 
За змістом п. 13.1. Договору цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 березня 2024 року у справі № 902/1207/22 (провадження № 12-80гс23) зазначила, що з 01 січня 2013 року набрав чинності Закон України від 11 лютого 2010 року № 1878-VI, яким із тексту статей 182, 640, 657, 732, 745 ЦК України виключено посилання на державну реєстрацію правочинів, а із Закону України «Про оренду землі» – статті 18 та 20 про обов`язковість державної реєстрації договорів оренди землі. Натомість закон передбачає проведення державної реєстрації права оренди, зокрема, на підставі укладеного в установленому порядку договору оренди землі.
Як зазначила ВП ВС, слід розмежовувати момент укладення договору оренди землі (це момент досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов та підписання – для договорів із 01 січня 2013 року), з якого у його сторін виникають права та обов`язки в зобов`язальних правовідносинах, і момент виникнення на підставі вказаного правочину речового права, який пов`язаний з моментом державної реєстрації такого права.
Якщо момент укладення договору оренди землі (виникнення у його сторін прав та обов`язків у зобов`язальних правовідносинах) і реєстрація на підставі цього правочину права оренди землі (виникнення в орендаря речового права) не збігаються в часі, то в проміжку між укладенням договору й набуттям орендарем земельної ділянки шляхом реєстрації відповідного речового права договір діє, а у сторін є право захищати свої порушені договірні права зобов`язального характеру зобов`язально-правовими способами.
ВП ВС зазначила, що умови договору, щодо яких має бути досягнута згода, не повинні суперечити законодавчо визначеним умовам, за яких такий договір може бути укладений (ст. 6 ЦК України). Інакше правочин (його окремі умови), що не відповідає закону, не створює правових наслідків, на які він спрямовувався, оскільки застосування імперативної норми закону не може залежати від волі приватних осіб.
Абзац 3 ч. 1 ст. 15 та друге речення ч. 1 ст.19 Закону України «Про оренду землі» імперативно встановлюють, що дата укладення договору оренди землі є істотною умовою цього правочину й саме із цієї дати починається перебіг строку його дії.
Тому сторони договору оренди землі не можуть урегулювати свої відносини у спосіб, який суперечить зазначеним імперативним нормам цього Закону (у редакції Закону № 340-IX), зокрема на власний розсуд установити інші правила визначення моменту початку перебігу строку дії цього правочину або не зазначати дати його укладення. Умови договору оренди землі, що не відповідають указаним імперативним нормам, не змінюють визначеного в Законі України «Про оренду землі» моменту, з якого розпочинається перебіг строку дії договору оренди землі.
Отже, викладена в п. 13.1. Договору умова про набрання ним чинності після його державної реєстрації суперечить правилам обчислення строку дії договору оренди землі, імперативно встановленим другим реченням ч. 1 ст. 19 Закону України «Про оренду землі», а тому вказана умова не змінила визначений у цьому Законі момент, з якого розпочався перебіг строку дії договору.
Враховуючи викладене строк дії договору почався з дати його укладення (з моменту досягнення сторонами згоди з усіх його істотних умов та підписання – 01 січня 2016) і, враховуючи відсутність в матеріалах справи даних про його пролонгацію, мав сплинути 01 січня 2023 року.
Разом з тим, законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» від 24 березня 2022 року № 2145-IX були внесені зміни, зокрема до Земельного кодексу.
Відповідно до пункту 27 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей: вважаються поновленими на один рік без волевиявлення сторін відповідних договорів і без внесення відомостей про поновлення договору до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно договори оренди, суборенди, емфітевзису, суперфіцію, земельного сервітуту, строк користування земельними ділянками щодо яких закінчився після введення воєнного стану, щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної, комунальної власності, невитребуваних, нерозподілених земельних ділянок, а також земельних ділянок, що залишилися у колективній власності і були передані в оренду органами місцевого самоврядування.
У пункті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» вказано: «Ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року».
Верховний Суд у постанові від від 23 листопада 2023 року по справі № 685/547/23 зауважив, що «законодавець на свій розсуд може встановлювати спеціальні випадки зворотної дії актів законодавства. Зазвичай вони стосуються поширення дії норм нового закону на відносини, що не були врегульовані до його прийняття або регулювалися не повною мірою.
Законодавець на рівні пункту 27 розділу Х «Перехідні положення» ЗК передбачив спеціальний випадок поновлення договору оренди невитребуваних, нерозподілених земельних ділянок, строк користування земельними ділянками щодо яких закінчився після введення воєнного стану, та пов`язує наявність специфіки в регулюванні окремих конструкцій із наявністю правового режиму воєнного стану.
Пункт 27 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України має зворотну дію в часі та повинен застосовуватися із 24 лютого 2022 року.» 
Таким чином, строк користування земельною ділянкою за договором оренди від 01 січня 2016 року з урахуванням додаткової угоди від 01 січня 2018 року закінчився 01 січня 2023 року, тобто після введення воєнного стану, а тому він вважається таким, що був поновлений на один рік, тобто до 01 січня 2024 року.
Встановивши, що в матеріалах справи відсутні докази плати за оренду земельної ділянки з кадастровим номером 3525580800:02:000:5073, розташованої на території Великотроянівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області за 2022-2023 роки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з ТОВ «Поділля Агропродукт» на користь ОСОБА_1 орендної плати за 2022 та 2023 роки в розмірі 9 337 грн 32 коп (51 874,02*9%*2).
Разом з тим, суд не може погодитись з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача орендної плати за 2024 рік, оскільки строк дії Договору закінчився 01.01.2024, а дані про його пролонгацію відсутні, що не було враховано судом першої інстанції.
Крім того, пунктом 4.6. Договору передбачено, що орендна плата вноситься до 30 грудня кожного року.
Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в серпні 2024 року, а тому на момент звернення з позовними вимоги і винесення оскаржуваного рішення у відповідача не міг виникнути обов`язок зі сплати орендної плати за 2024 рік згідно Договору, а у позивача відповідне право вимоги щодо її сплати.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з ТОВ «Поділля Агропродукт» на користь ОСОБА_1 орендної плати згідно Договору за 2024 рік у розмірі 4 668,66 грн.
Суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що позивач не надав до суду першої інстанції додаткової угоди від 01 січня 2018 року до договору оренди землі від 01 січня 2016 року, що був укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «Райз-Максимко» та не надав жодного доказу, який визначає розмір орендної плати, що зазначений у позовній заяві, з огляду на те, що запис у Державному реєстрі речових прав (про оренду) підтверджує існування орендних відносин і визначення орендаря користувачем майна, а реєстрація права оренди в реєстрі є самостійним доказом існування права користування і обов`язків сторін.
Оскільки в матеріалах справи міститься інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 364189263 від 01.02.2024, згідно якої 01.01.2018 була укладена додаткова угода (про заміну орендаря, зміну умов договору) між орендарем ПАТ «Райз-Максимко», новим орендарем ТОВ «Поділля Агропродукт» та орендодавцем ОСОБА_2 , та згідно якої розмір орендної плати становить 9 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, суд вважає, що відсутність письмового примірника додаткової угоди в даному випадку не нівелює права та обов`язки сторін.
При цьому, матеріали справи не містять доказів, що відповідач, користуючись процесуальними правами у встановленому законом порядку оскаржував відповідне рішення державного реєстратора про реєстрацію речового права.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частини перша, друга, четверта статті 376 ЦПК України).
Враховуючи викладене, суд вважає, що апеляційна скарга ТОВ «Поділля Агропродукт» підлягає частковому задоволенню, рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 19 грудня 2024 року зміні та стягненні з ТОВ «Поділля Агропродукт» на користь  ОСОБА_1  9 337 грн 32 коп орендної плати.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що за наслідками перегляду оскаржуваного рішення апеляційним судом позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 50 % (9 337,32*100/18 674,64) від ціни позову, пропорційно до задоволених вимог з ТОВ «Поділля Агропродукт» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в розмірі 605 грн 60 коп (1 211,2*50 %), понесені позивачем під час розгляду справи судом першої інстанції.
Крім того, пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Поділля Агропродукт» підлягає стягненню 454 грн 20 коп (1 816,8*25 %) судового збору, сплаченого відповідачем за подання апеляційної скарги.
Остаточно, шляхом проведення взаємозаліку, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 151 грн 40 коп (605,6-454,2) судового збору.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд 

У Х В А Л И В :

       Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт» задовольнити частково.
Рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 19 грудня 2024 року в частині, що оскаржується, змінити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт» (код ЄДРПОУ 41104967) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 9 337 (дев`ять тисяч триста тридцять сім) грн 32 коп заборгованості з орендної плати.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт» (код ЄДРПОУ 41104967) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 151 (сто п`ятдесят одна) грн 40 коп судового збору.
       Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя                                                 С. І. Мурашко 

Судді                                                                 С. М. Єгорова

О. Л. Карпенко