П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

15 квітня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/15120/24	

Перша інстанція: суддя Самойлюк Г.П.,
повний текст судового рішення
складено 13.08.2024, м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Димерлія О.О.,
суддів: Шляхтицького О.І., Осіпова Ю.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13.08.2024 у справі №420/15120/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 загін морської піхоти охорони Державної прикордонної служби України) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії
У С Т А Н О В И В :
17.05.2024 ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій просила суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення, право на яку за життя набув її чоловік капітан 2 рангу ОСОБА_2 , за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно, із застосуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця);
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення, право на яку за життя набув її чоловік капітан 2 рангу ОСОБА_2 , за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно, із застосуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог позивачка вказує, що вона є дружиною капітана 2 рангу ОСОБА_2 , який проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , та загинув в ході бойових дій під час оборони міста Маріуполя. Однак, під час проходження військової служби ОСОБА_2 не нараховано та не виплачено індексації грошового забезпечення. Оскільки ОСОБА_2 такої індексації не отримав, на думку позивачки, саме вона має право на її отримання. 
Відповідач – військова частина НОМЕР_1 з позовними вимогами не погоджується та вважає їх необґрунтованими з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, вказуючи, що ОСОБА_2 виключено зі списків військової частини та всіх видів забезпечення у зв`язку із смертю, а тому індексації грошового забезпечення на яку він мав право, але не отримав за життя, йому не виплачено. Також, суб`єкт владних повноважень наводить власні заперечення стосовно розрахунку індексації грошового забезпечення із застосуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін. Крім того, відповідач вказує, що ОСОБА_1 не є дружиною ОСОБА_2 , а відтак не має права на отримання його грошового забезпечення. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13.08.2024 у справі №420/15120/24 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.
Приймаючи означене рішення суд першої інстанції вказав, що предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми виплат, які належали спадкодавцеві за життя і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю. Натомість, спірні у межах даної справи суми індексації грошового забезпечення ОСОБА_3 за життя не нараховувались. Оскільки індексація грошового забезпечення є правом, що нерозривно пов`язане з особою, яка померла, окружний адміністративний суд дійшов висновку, що підстав для задоволення позову немає. 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на неповне з`ясування окружним адміністративним судом обставин справи, невідповідність висновків обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, викладено прохання скасувати оскаржуваний судовий акт із прийняттям нового судового рішення про задоволення позовних вимог. 
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує, що судом першої інстанції не досліджено питання щодо місяця з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця). Також, скаржниця зазначає про помилковість застосування окружним адміністративним судом до спірних правовідносин приписів Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260. На думку позивачки, спірні правовідносини не стосуються права на спадщину після загиблого чоловіка, а стосуються отримання індексації грошового забезпечення. 
У свою чергу, військовою НОМЕР_3 до суду апеляційної інстанції подано відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач вказує, що наведені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі доводи є безпідставними. Судом першої інстанції прийнято оскаржуване рішення з повним дотриманням норм матеріального та процесуального права.
В силу приписів пунктів 1, 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні у матеріалах справи докази, у системному зв`язку із положеннями чинного, на момент виникнення спірних правовідносин, законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга позивачки задоволенню не підлягає, з урахуванням наступного.
Зокрема, колегією суддів установлено, що ОСОБА_2 проходив військову службу у НОМЕР_2 загоні морської охорони Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ).
20.09.2022 Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) видано свідоцтво серії НОМЕР_4 про смерть ОСОБА_2 .
Наказом командира НОМЕР_2 загону морської охорони Державної прикордонної служби України від 09.11.2022 №92-ОС ОСОБА_2 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення у зв`язку зі смертю.
Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.11.2022 у справі №495/7969/22, яке набрало законної сили 12.12.2022, встановлено факт проживання однією сім`єю без шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який загинув виконуючи свій військовий обов`язок щодо захисту суверенітету та територіальної цілісності України 31.03.2022, внаслідок військових дій в м.Маріуполь, Донецької області.
З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 звернулась до НОМЕР_2 загону морської охорони Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) із заявою щодо нарахування та виплати їй індексації грошового забезпечення ОСОБА_2 за період з 01.12.2015 по 28.02.2018, право на яку він набув за життя, із встановленням січень 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця), з урахуванням раніше виплачених йому сум. 
За наслідком розгляду такого звернення НОМЕР_2 загоном морської охорони Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) надано відповідь (лист від 08.05.2024 № 09/К-120/122), у якій повідомлено, що підстав для виплати індексації грошового забезпечення немає.
Не погодившись із такою відповіддю позивачка звернулась до суду з даним позовом. 
Здійснюючи перегляд справи в апеляційному порядку в межах доводів апеляційних скарг колегія суддів зазначає про таке. 
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначаються Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»   від 20.12.1991 № 2011-XII.
Згідно із ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (ч.3 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» № 1282-ХІІ від 03.07.1991.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення   це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення (ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»).
Відповідно до ст.4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
Згідно із ст.5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Отже, індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.
Відповідно до підпункту 1 пункту 6 розділу V Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 № 558, у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належні, але не отримані ним до дня смерті (загибелі) посадові оклади, оклади за військовими званнями і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер) передаються членам сім`ї померлого, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Зазначеним особам також виплачуються одноразові види грошового забезпечення та інші виплати, право на отримання яких виникло у військовослужбовця до дня його смерті (загибелі).
Отже, члени сім`ї загиблого військовослужбовця мають право на належне військовослужбовцю, але не отримане ним до дня смерті (загибелі), грошове забезпечення.
Згідно фактичних обставин справи, за життя ОСОБА_2 не було нараховано спірної індексації грошового забезпечення. 
У справі, що розглядається, позивачка звернувся до суду з позовною вимогою про виплату індексації грошового забезпечення, яка за життя ОСОБА_2 не нараховувалась та не визначалась у конкретній сумі. 
Відповідно до ст.1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно із п.4 ч.1 ст.1219 Цивільного кодексу України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця: зокрема - права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом.
Відповідно до ч.1 ст.1227 Цивільного кодексу України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Аналізуючи зазначені вище правові норми, слід дійти висновку, що предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми виплат, які належали спадкодавцеві за життя і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю.
Така правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №484/3648/16-а, від 29.04.2020 у справі №576/1388/17, від 09.02.2023 у справі №600/1290/20-а, від 22.04.2024 у справі №380/5501/23.
У постанові Верховного Суду від 14.02.2022 у справі №243/13575/19, на яку посилається скаржниця, наведено тлумачення статті 1227 Цивільного кодексу України, зокрема, щодо видів грошових сум, які входять до складу спадщини.
У цій постанові суд касаційної інстанції зауважив, що право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, пов`язане з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). За таких обставин, Верховний Суд дійшов висновку, що саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж з спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому, потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 Цивільного кодексу України   за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат та випадки за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати.
Колегія суддів зазначає, що належні суми грошового забезпечення – це нараховані кошти, які особа мала б отримати за будь-яких обставин. 
Відповідно до частини 4 статті 25 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.
Частиною 1 статті 272 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа здійснює особисті немайнові права самостійно.
Згідно фактичних обставин справи, конкретні суми індексації грошового забезпечення, за перерахунком та виплатою якої звернулась позивачка, за життя ОСОБА_2 не нараховувались.
Суд апеляційної інстанції вказує, що законодавчими приписами не визначено права на правонаступництво, успадкування, тощо, сум (грошового забезпечення, його складових та їх індексації), які не нараховані.
Право на виплату спірної індексації грошового забезпечення належить до особистих прав особи, яких вона набуває за наявності передбачених законом умов. Натомість, таке право не може переходити в порядку правонаступництва до іншої особи.
Апеляційний адміністративний суд зауважує, що право на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем. Таке право пов`язане з його суб`єктивним правом, а тому у членів сім`ї спадкодавця або ж з спадкоємців не виникає права вимагати виплатити ненараховані суми грошових коштів. 
Позовні вимоги позивачки ґрунтуються виключно на незгоді з бездіяльністю відповідача щодо виплати індексації грошового забезпечення особі, яка загинула, а не полягають у стягненні визначеної в конкретній сумі існуючої заборгованості, яка за приписами статті 1227 Цивільного кодексу України, відноситься до спадкової маси.
Верховний Суд неодноразово висловлював правовий висновок про те, що вимоги зобов`язального характеру, які заявлено позивачкою у цій справі, нерозривно пов`язані з особою спадкодавця і не допускають правонаступництва, (постанови від 27.09.2023 у справі № 420/16546/21, від 05.12.2023 у справі № 420/18164/21, від 10.07.2024 у справі № 420/10899/21, від 14.11.2024 у справі № 560/3390/23).
Враховуючи те, що до складу спадщини не входять права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема, права на перерахунок індексації грошового забезпечення, суд апеляційної інстанції уважає правильним висновок окружного адміністративного суду про те, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, оскільки виплаті підлягає лише належне (нараховане), але не отримане за життя, грошове забезпечення.
При цьому, з огляду на результат розгляду справи є безпідставними доводи скаржниці про те, що судом першої інстанції не досліджено питання щодо місяця з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця).
Не є юридично спроможними також твердження позивачки про помилковість застосування окружним адміністративним судом до спірних правовідносин приписів Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, адже означене жодним чином не впливає на результат розгляду справи. 
У досліджуваній ситуації вирішальним є застосування приписів Цивільного кодексу України, а не Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260.
Під час розгляду даної справи окружним адміністративним судом норми Цивільного кодексу України застосовано правильно та викладено обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позову. 
Установлені вище судом апеляційної інстанції фактичні обставини та зроблені висновки у повному обсязі спростовують наведені в апеляційній скарзі твердження позивачки.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а викладені позивачкою в апеляційній скарзі доводи не свідчать про порушення окружним адміністративним судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому підстав для його скасування немає.
З підстав визначених статтею 316 КАС України   суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний адміністративний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13.08.2024 у справі №420/15120/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 загін морської піхоти охорони Державної прикордонної служби України) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач 		О.О. Димерлій	
Судді	  	О.І. Шляхтицький    Ю.В. Осіпов