П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

12 травня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/22725/24	

                                                                                                                                       Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е.А.
                                                                                    Дата і місце ухвалення 30.12.2024 р., м. Одеса
                      
П`ятий апеляційний адміністративний  суд  в складі колегії суддів:  

         судді – доповідача –  Шеметенко Л.П.
                                      судді –  Градовського Ю.М.
                                      судді –  Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому позивач просила суд:
- визнати протиправним та скасувати Рішення відділу забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 03.07.2024 року № 155350016773 «Про пенсійне забезпечення ОСОБА_1 »;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати стаж роботи, з 13.01.2000 року по 30.06.2017 на Одеській міській станції швидкої медичної допомоги на посаді лікаря швидкої медичної допомоги, з 01.07.2017 по 01.11.2019 - на посаді лікаря швидкої медичної допомоги у Структурному підрозділі «Одеська станція екстреної (швидкої) медичної допомоги» Комунальної установи «Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф» з 01.11.2019 до досягнення 60 років (17.08.2023) - на посаді лікаря з медицини невідкладних станів КНП «Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф» Одеської обласної ради, що у сукупності зі стажем роботи КУ «Міська поліклініка № 20» на посаді дільничного терапевта та завідувача профілактичним відділенням, дає право позивачці на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити позивачці одноразову грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 03.07.2024 року № 155350016773 «Про пенсійне забезпечення ОСОБА_1 ». Зобов`язано Головне управління  Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.06.2024 року №3303 щодо призначення грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій згідно п.7.1 розділу ХV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши     до стажу роботи який дає право на виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій     період роботи з 01.03.2008 року по 31.12.2012 р.     на Одеській міській станції швидкої медичної допомоги на посаді лікаря швидкої медичної допомоги з урахуванням висновків суду. В решті позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Головне управління  Пенсійного фонду України в Донецькій області подало апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення було порушено норми матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказується, що до страхового стажу, який дає право на виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, правомірно не було зараховано період роботи з 01.03.2008 по 31.12.2012 на посаді завідувача профілактичним відділенням в КУ “Міська поліклініка № 20”, так як в довідці від 08.05.2024 № 01- 10/167 та трудовій книжці ОСОБА_1 не зазначена лікарська посада за профілем структурного підрозділу, що передбачено розділом ІІ “керівники структурних підрозділів” Переліку лікарських посад у закладах охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28.10.2002 № 385. Окремо апелянт зазначає, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області, при цьому орган ПФУ, призначений за принципом екстериторіальності, в подальшому не має доступу до електронної пенсійної справи, і у випадку зобов`язання його судом вчинити певні дії, як то зарахувати певні періоди до стажу, повторно розглянути заяву або призначити пенсію, позбавлений можливості вчинити такі дії внаслідок відсутності доступу до електронної пенсійної справи, яка передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації) фактичного місця проживання особи.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків. 
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , 1963 р.н., її страховий стаж на день досягнення пенсійного віку становить 33 роки і 16 днів.
Позивач звернулась до Головного управління ПФУ в Одеській області     із заявою від 25.06.2024 року     щодо виплати грошової допомоги у розмірі 10-ти місячних пенсій станом на день її призначення.
Заяву позивача під №3303 за принципом екстериторіальності передано для вирішення відповідачу.
Рішенням відповідача     №155350016773 від 03.07.2024 року відмовлено позивачу в перерахунку пенсії згідно п.7.1.     прикінцевих положень Закону України, так як станом на день призначення пенсії відсутній необхідний стаж 30 років на посадах робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років. До страхового стажу, який дає право на виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій не зараховано період роботи позивача з 01.03.2008 по 31.12.2012 на посаді завідувача профілактичним відділенням в КУ “Міська поліклініка № 20”, так як в довідці від 08.05.2024 № 01- 10/167 та трудовій книжці ОСОБА_1 не зазначена лікарська посада за профілем структурного підрозділу, що передбачено розділом ІІ “керівники структурних підрозділів” Переліку лікарських посад у закладах охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28.10.2002 № 385.
Не погоджуючись із зазначеною відповіддю пенсійного органу, вважаючи дії протиправними, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, вирішуючи справу та частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що відповідач протиправно не зарахував до стажу роботи позивача, яка дає право на призначенні грошової допомоги     у розмірі 10-ти місячної пенсії період її роботи     лікарем швидкої медичної допомоги з 01.03.2008 по 31.12.2012р. за сумісництвом на Одеській міській станції швидкої медичної допомоги.
Переглядаючи справу в апеляційному порядку та надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Надаючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції в частині зарахування стажу позивача згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 22.10.1981 року, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно зі статтею 62 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-ХІІ), основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в поряду встановленому Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (надалі також -Порядок №637) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Отже, підтвердження трудового стажу для призначення пенсії здійснюється на підставі даних трудової книжки, а за їх відсутності, на підставі даних уточнюючої довідки, виданої підприємством, на якому працювала особа або архівною установою.
Згідно з пунктом "е" статті 55 Закону № 1788-ХІІ,     право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років.
Відповідно до п.7-1 Розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV), особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е", - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Кабінет Міністрів України постановою від 23.11.2011 № 1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV.
Згідно з п. 2 Порядку № 1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ, що передбачені, зокрема, переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років".
Пункт 5 Порядку № 1191 передбачає, що грошова допомога надається особам, яким, починаючи з 1 жовтня 2011 року, призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
Із системного аналізу наведених вище норм вбачається, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується із наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах і вихід на пенсію саме з цих посад у закладах та установах державної і комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.
У межах даної справи спірним є не зарахування стажу роботи позивача на посаді лікаря швидкої медичної допомоги за сумісництвом до спеціального стажу роботи, який дає право на виплату одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій.
Абзацом сьомим статті 3 Основ законодавства про охорону здоров`я визначено, що заклад охорони здоров`я - юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, що забезпечує медичне обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників і фахівців з реабілітації.
Відповідно до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909 (далі Перелік №909), до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховуються періоди роботи на посадах:
- лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад) у лікарняних закладах, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, установах з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальних органах Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно - епідеміологічних закладах, діагностичних центрах.
Згідно з п.2 примітки до Переліку №909, робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим Переліком дає право на пенсію за вислугу років, незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28 жовтня 2002 року     № 385 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12 листопада 2002 р. за № 893/7181
затверджений Перелік лікарських посад у закладах охорони здоров`я в якому визначені посади лікарів-спеціалістів серед яких завідувач     та щодо кожної посади визначена відповідна її лікарська спеціальність.
Так у Розділі ІІ « Керівники структурних підрозділів» Переліку на який посилається відповідач у рішенні у графі «Посади лікарів-спеціалістів» вказана посада     -«завідувач», а у графі «Лікарська спеціальність» вказано – «Лікарська спеціальність за профілем структурного підрозділу».
Наприкінці Переліку вказано, що конкретні назви посад керівників закладів охорони здоров`я і їх структурних підрозділів визначаються чинними типовими та штатними нормативами закладів охорони здоров`я. Крім цього, згідно з названими документами визначаються:
назви посад заступників керівників (генерального директора, директора, головного лікаря, головного державного санітарного лікаря, начальника,     завідувача) доповнюються назвою розділу роботи, керівництво яким він здійснює (наприклад, «заступник головного лікаря з хірургії», «заступник головного лікаря з медичної частини»);
назви (профіль) структурних підрозділів, для керівництва якими встановлюються посади керівників підрозділів.
У структурних підрозділах, де назви лікарських посад не визначені, вони встановлюються в межах назв, затверджених цим переліком.
Водночас в цей час, а саме з 13.01.2000 по 01.01.2013 року, яким охоплюється період не зарахований відповідачем до стажу з 01.03.2008 по 31.12.2012,     позивач працювала лікарем швидкої медичної допомоги за сумісництвом на Одеській міській станції швидкої медичної допомоги.
Постановою Кабінету Міністрів України «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій» від 03 квітня 1993 року № 245 передбачено, що робітники, спеціалісти і службовці державних підприємств, установ і організацій мають право працювати за сумісництвом, тобто виконувати, крім своєї основної, іншу роботу на умовах трудового договору. На умовах сумісництва працівники можуть працювати на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина у вільний від основної роботи час.
Суд зауважує, що чинне законодавство не містить жодних застережень щодо неврахування стажу роботи у випадку роботи у закладах охорони здоров`я за сумісництвом.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 456/1310/17, від 17 червня 2020 року у справі 357/11458/17, від 21.10.2019 року у справі №295/8391/15-а.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач протиправно не зарахував до стажу роботи позивача, яка дає право на призначенні грошової допомоги     у розмірі 10-ти місячної пенсії період її роботи     лікарем швидкої медичної допомоги з 01.03.2008 по 31.12.2012р.     за сумісництвом на Одеській міській станції швидкої медичної допомоги, чим спростовуються доводи апеляційної скарги у цій частині.
Відносно доводів апелянта, що орган ПФУ, призначений за принципом екстериторіальності, в подальшому не має доступу до електронної пенсійної справи, і у випадку зобов`язання його судом вчинити певні дії, позбавлений можливості вчинити такі дії внаслідок відсутності доступу до електронної пенсійної справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (зокрема, щодо призначення, перерахунку і виплати пенсій) регулюються Законом № 1058-IV.
За змістом ч. 1 ст. 44 Закону № 1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
На виконання вимог ч. 1 ст. 44 Закону № 1058-IV постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок № 22).
У подальшому, постановою Правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 до Порядку №22-1 внесено зміни (зазначені зміни набрали чинності 30.03.2021).
Відповідно до п. 1.1 розд. 1 «Звернення за призначенням (перерахунком), виплатою пенсії» Порядку 22-1 (у вказаній редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).
Згідно з п. 4.1 розд. IV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку № 22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.
Заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.
Положеннями абз. 2 - 3 п. 4.3 розд. IV Порядку № 22-1 передбачено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Відповідно до п. 4.10 розд. IV Порядку № 22-1 після призначення/перерахунку пенсії електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Таким чином, починаючи з 01.04.2021 на законодавчому рівні закріплено, що органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсій, суть якого полягає в опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсій територіальними органами Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає особа.
У межах даної справи, як було встановлено судом апеляційної інстанції, опрацювання заяви позивача з питання перерахунку пенсії здійснено за принципом екстериторіальності, що відповідало діючому на той час порядку приймання та розгляду таких заяв органами Пенсійного фонду України. Органом, відповідальним за розгляд по суті вказаної заяви та прийняття рішення за нею, був визначений Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, який і є належним відповідачем у межах даної справи.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2024 року по справі № 320/10744/21, та відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України, підлягають врахуванню судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
З урахуванням викладеного, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, якими повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права.
Крім того, колегія суддів зазначає, що у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього.
Зокрема, у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,- 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року –  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 12.05.2025 р. 

Суддя – доповідач:                                                                                     Л.П.  Шеметенко 

Суддя:                                                                                                          Ю.М. Градовський

       Суддя:                                                                                                          І.О. Турецька