ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 599/2291/24	Головуючий у 1-й інстанції Іваницький О.Р. 	
Провадження № 22-ц/817/415/25 	Доповідач - Гірський Б.О.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2025 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого — Гірського Б.О.
cуддів — Костіва О.З., Хоми М.В.,
за участю секретаря — Дідух М.Є.,
представника ОСОБА_1 - адвоката Майки М.Б.
       розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №599/2291/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 18 лютого 2025 року (ухвалене суддею Іваницьким О.Р.) в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Укр Кредит Фінанс” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю “Укр Кредит Фінанс” про визнання кредитного договору недійсним, -
ВСТАНОВИВ:
В листопаді 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю “Укр Кредит Фінанс” (далі - ТОВ “Укр Кредит Фінанс”) звернулося до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування заявлених вимог ТОВ “Укр Кредит Фінанс” зазначало, що 08 лютого 2024 року між Товариством та ОСОБА_1 за допомогою Веб-сайту (https://creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем Товариства, в межах якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії №1345-7818.
На офіційному веб-сайті «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (https://creditkasa.com.ua) у вільному доступі для всіх клієнтів Товариства розміщена повна інформація щодо договору кредиту та порядку його укладення, а саме, документи: Договір кредиту (примірний Договір на момент укладення); Правила надання грошових коштів у кредит (діючі на момент укладення договору).
Згода на обробку персональних даних; Публічна інформація; Положення про конфіденційність. Крім того на веб-сайті ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» розміщена довідкова інформація з надання розгорнутої інформації щодо порядку та умов надання послуг. При укладенні договору Відповідачем здійсненні дії, які чітко свідчать про його свідомий вибір щодо укладення договору та без відповідних його дій укладення договору було б неможливе.
Зазначали, що ОСОБА_1 було надано одноразовий ідентифікатор А3002, для підписання вищевказаного Кредитного договору, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів. 
Відповідно до умов Кредитного договору Товариство взяло на себе зобов`язання надати ОСОБА_1 кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 20 000 грн., строк кредитування 300 днів, базовий період – 30 днів, знижена % ставка – 2,25 % в день, стандартна % ставка 2,50 % в день.
Вказували на те, що свої зобов`язання виконали в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного Кредитного договору. 
Відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного Кредитного договору, шляхом прийняття виконання зобов`язання Товариства, а саме отримавши кредитні кошти та не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення Кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин.
Посилались на те що загальний розмір грошових вимог кредитодавця до відповідача, які виникли на підставі Кредитного договору становлять 109000 грн., що складається з: прострочена заборгованість за кредитом 20 000 грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами 89 000 грн.
Водночас було прийнято рішення про можливість застосування до до відповідача програми лояльності для споживачів фінансових послуг Товариства, а саме часткового списання заборгованості за нарахованими процентами в сумі 9000 грн. за умови погашення решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 100 000 грн.
Однак відповідач не повернув в повному обсязі кредит товариству, а також не виконав в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання за Кредитним договором після спливу строку кредитування встановленого його умовами.
На підставі наведеного, просили позов задовольнити та стягнути з відповідача на свою користь загальну суму заборгованості за Кредитним договором №1345-7818 від 08.02.2024 року в розмірі 100 000 грн., з яких: 20 000 грн. прострочена заборгованість за кредитом; 80 000 грн. прострочена заборгованість за нарахованими процентами.
В листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом про визнання кредитного договору недійсним.
Обґрунтовуючи вимоги зустрічного позову, посилався на те, що він даного договору не підписував, примірник договору у сторін відсутній, кошти зазначені в позовній заяві передано не було. 
Вважав, що договір порушує Закон України «Про захист прав споживачів», оскільки встановлений договором розмір відсотків за несвоєчасно виконані зобов`язання за кожен день прострочки в розмірі 2,5 %, що становить 89000 грн. є несправедливим у розумінні ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів», суперечить встановленим обмеженням ст.21 ЗУ «Про споживче кредитування» та порушує принцип розумності і добросовісності, що є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг фінансової установи.
Також вважав, що зміст кредитного договору дає підстави для застосування тлумачення “contra proferentem”.
Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 18 лютого 2025 року позов ТОВ “Укр Кредит Фінанс” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ТОВ “Укр Кредит Фінанс” заборгованість в розмірі 100 000 грн. та судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.
У задоволенні зустрічного позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити.
Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.
Зазначає, що жодних кредитних правовідносин між сторонами немає, оскільки жодних договорів він не укладав та не підписував.
Вважає, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту передачі позивачем відповідачу грошових коштів.
Звертає увагу на те, що позивач не пред`явив у судовому засіданні оригінал Наказу, яким затверджено Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.
Вказує на те, що у Договорі відсутній графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, плати процентів та ін., тобто немає відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту та повної інформації про умови кредитування.
Зазначає, що перед укладення Договору йому не було повідомлено інформацію, визначену у ч.2 ст. 11 ЗУ “Про захист прав споживачів”.
Вважає, що оскільки договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором, невідомо чи договір підписано саме відповідачем.
Посилається на те, що йому не відомо, яка саме відсоткова ставка застосована у розрахунку заборгованості.
Звертає увагу на те, що всупереч вимог статті 8 ЗУ “Про споживче кредитування” позивачем нараховувались відсотки за користування кредитом понад 1,00% в день.
Вважає, що умови договору про надання споживчого кредиту містять окремі умови, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого сторонами строку кредитування та нарахувати непропорційно велику суму відсотків за користування кредитом.
Вважає, що зміст кредитного договору дає підстави для застосування тлумачення “contra proferentem”.
Посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно своєю ухвалою відмовив у призначенні комп`ютерно-технічної та судово-економічної експертиз.
Від представника позивача — Мосійчук А.І. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Вказує на те, що позивач законно нарахував відсотки за користування кредитом протягом строку договору, визначеного п.4.12. Кредитного договору.
Зазначає, що встановлена в договорі відсоткова ставка у розмірі 2,50% відповідала вимогам законодавства на момент його укладення.
Від представника позивача - адвоката Кодь В.О. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Звертає увагу, на те, що скаржником не спростовувалось отримання цифрового ідентифікатора на його номер телефону та факт його ідентифікації в системі позивача за допомогою BankID.
Крім цього скаржником не надано жодних доказів на підтвердження факту вчинення щодо нього будь-яких шахрайських дій.
Зазначає, що встановлена в договорі відсоткова ставка у розмірі 2,5% відповідала вимогам законодавства на момент його укладення. 
В судовому засіданні представник відповідача — адвокат Майка М.Б. вимоги апеляційної скарги підтримав з мотивів, викладених у ній.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відзивів на апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що 08 лютого 2024 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту (https://creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено кредитний договір № 1345 - 7818.
Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», затверджених наказом № 01-П від 04 січня 2024 та розміщених на їх сайті.
Вказаний кредитний договір разом із Правилами надання споживчих кредитів складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким позичальник був попередньо ознайомлений.
Позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор С3002 для підписання кредитного договору № 1345 – 7818 від 08 лютого 2024 року, підтвердження ознайомлення з Правилами, та інших супутніх документів, яким були підписані кредитний договір та паспорт споживчого кредитування.
Згідно з п. 2.2. Договору кредитодавець відкрив кредитну лінію для позичальника шляхом надання грошових коштів позичальнику на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом.
Відповідно до п. 4.1. Договору розмір кредитного ліміту, тобто загальний розмір кредиту становить 20000,00 грн.
Базовий період користування кредитом складає 30 календарних днів з дня надання кредиту (п. 4.8 Договору).
Строк кредитування, тобто строк на який надається кредит позичальнику, 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення (виплати) кредиту 03 грудня 2024. Строк договору є рівним строку кредитування. В частині виконання зобов`язань договір діє до повного та належного виконання сторонами свої зобов`язань за договором (п. 4.12 Договору).
Відповідно до п. 4.10 Договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту та до дати фактичного повернення всієї суми кредиту за наступною ставкою: стандартна процента ставка 2,5% за кожен день користування кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом усього строку дії цього Договору, за виключенням строку використання права користування кредитом та зниженою та/або пільговою ставкою).
Процентна ставка становить 2,50% (дві цілих, п`ятдесят сотих відсотки(ів)) за кожен день користування кредитом протягом першого базового періоду, яка надається кредитодавцем виключно як знижка на користування кредитом та є заохоченням позичальника.
Знижена процентна ставка становить 2,25% (дві цілих двадцять п`ять сотих відсотки(ів)) за кожен день користування кредитом, яка надається кредитодавцем виключно як знижка на користування кредитом та є заохоченням позичальника до сумліного виконання умов Договору (п. 10.1 Договору).
Згідно з п. 4.13. Договору реальна річна процентна ставка на дату укладення договору становить 99947,24%.
Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору (за весь строк кредитування) складає 170 000,00 грн та включає в себе: суму кредиту та проценти за користування кредитом (п. 4.14 Договору).
Відповідно до п.8.5 Договору, у разі прострочення позичальником сплати процентів за користування кредитом на строк понад один календарний місяць, Кредитодавець має право вимагати від Позичальника повернення Кредиту в повному обсязі та сплати процентів за весь строк фактичного користування кредитом до настання дати закінчення строку кредитування, визначеного п.4.12 даного Договору.
Відповідно до таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором № 1345 – 7818 (Графік платежів за договором), згідно з методикою Національного банку України, який містить розрахунок суми кредиту та процентів за користування кредитом із зазначенням термінів платежу, сума кредиту становить 20 000,00 грн. та включає в себе проценти за користування кредитом у розмірі 170000,00 грн., реальна річна процентна ставка становить 99947,24% річних.
Такі ж положення щодо істотних умов договору містяться в Паспорті споживчого кредиту (Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит), який підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, номер пароля С3002.
Згідно повідомлення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» для ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», вбачається, що від позивача (платіж № 2423830462 через систему платежів LIQPAY) перераховані кошти в розмірі 20000,00 грн., 08 лютого 2024 року згідно договору1345-7818, номер картки НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_1 , оскільки відомості щодо неї вказані позичальником у пункті 12 кредитного договору “Реквізити сторін”.
ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" виконало взяті на себе зобов`язання у повному обсязі, надавши відповідачу кредит, відповідно до умов кредитного договору.
В свою чергу відповідач свої зобов`язання за користування кредитними коштами належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.
23 серпня 2024 ТОВ «Укр Кредит Фінанс» направлено ОСОБА_1 вимогу про усунення порушення умов Договору у якій відповідачу надано 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги для усунення порушення умов кредитного договору шляхом сплати заборгованості за процентами. У разі невиконання зобов`язань за процентами ТОВ «Укр Кредит Фінанс» буде змушено вимагати повернення кредиту в повному обсязі та сплати процентів за весь строк фактичного користування кредитом до настання дати закінчення строку кредитування у судовому порядку.
Задовольняючи первинні позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості, водночас відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, місцевий суд виходив із відсутності підстав, встановлених ст. 18 ЗУ “Про захист прав споживачів”, для визнання кредитного договору недійсним.
Колегія суддів в повній мірі не погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ТОВ «Укр Кредит Фінанс» у повному обсязі з огляду на наступне.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).
Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).
Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Так, з матеріалів справи вбачається, що Договір про відкриття кредитної лінії №1345-7818 від 08.02.2024 року містить електронний підпис відповідача із одноразовим ідентифікатором С3002, який було надано позичальнику для підписання договору та підтвердження ознайомлення з Правилами та іншими супутніми документами.
Крім цього, у вищевказаному договорі наявна інформація про умови кредитування, зокрема порядок та умови надання кредиту, періодичність внесків, строк дії договору, процентна ставка за користування кредитом та порядок повернення кредиту.
Відтак колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що кредитний договір між сторонами є укладеним та позичальник ознайомлений з його умовами. 
       Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення його виконання в обумовлений сторонами строк. Правові наслідки прострочення повернення позичальником позики визначено статтею 1050 ЦК України, згідно з частиною другою якої, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (на виплат), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.
У справі, що переглядається позичальником не доведено належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вищевказаним договором, презумпція правомірності якого не спростована.
Таким чином, у даному випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину (стаття 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості виконання договору (стаття 629 ЦК України). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, а договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
Жодних доказів щодо сплати грошових коштів за кредитним договором та які б спростовували наявний розрахунок заборгованості, відповідач суду не надав. 
Натомість, як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір укладений за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором С3002 та грошові кошти перераховані на належну відповідачу банківську карту, реквізити якої вводились самим позичальником на сайті позикодавця.
Твердження скаржника про те, що позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.
Згідно повідомлення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» для ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», вбачається, що від позивача (платіж № 2423830462 через систему платежів LIQPAY) перераховані кошти в розмірі 20000,00 грн., 08 лютого 2024 року згідно договору1345-7818, номер картки НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_1 , оскільки відомості щодо неї вказані позичальником у пункті 12 кредитного договору “Реквізити сторін”.
Колегія суддів вважає зазначені докази належними та достатніми, оскільки вони підтверджують факт перерахування позичальнику на визначений ним рахунок кредитних коштів.
Крім цього, апеляційний суд вважає, що боржник маючи доступ до свого рахунку, зазначеного в договорі, мав можливість в якості доказу надати суду довідку з банку про неналежність відповідачу вищезгаданої картки, або виписку зі свого рахунку на підтвердження надходження чи не надходження коштів від кредитора на виконання умов укладеного договору, його розміру, а також на підтвердження виконання своїх зобов`язань за даним договором та внесення коштів на погашення заборгованості.
Також колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем не надано власного розрахунку заборгованості на спростування розрахунку позивача.
Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.
Так, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами встановлений частиною третьою цієї статті.
Відповідно до п.5 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. 
Оскільки позивач не нараховував відповідачу жодних штрафних санкцій, а відсотки за користування кредитними коштами не є компенсацією за невиконання позичальником зобов`язань за договором, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ТОВ “Укр Кредит Фінанс” про визнання кредитного договору недійсним.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на наступне.
Так, визначаючи розмір стягнення з відповідача відсотків в розмірі 89 000 грн. позивач обґрунтовував вказаний розрахунок посиланням саме на погоджений між сторонами пункт 4.12 кредитного договору, за яким строк кредитування, тобто строк, на який надається кредит позичальнику, становить 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику (08.02.2024 року) та нараховував відсотки до 06.08.2024 року.
Однак апеляційний суд не може погодитися з аргументами позивача щодо нарахування процентів за кредитним договором відповідно до пункту 4.12 з таких підстав.
Відповідно до вимог статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» інформація, що надається клієнту, повинна забезпечувати правильне розуміння суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Фінансова установа під час надання інформації клієнту зобов`язана дотримуватися вимог законодавства про захист прав споживачів.
Зазначення у договорі двох строків кредитування призводить до неправильного, а то й різного тлумачення та розуміння його сторонами договору, зокрема, позичальником.
Оскільки ці правила не дають можливості визначити справжній зміст відповідної умови кредитного договору №1345-7818 від 08 лютого 2024 року щодо строку його дії – 30 календарних днів згідно пункту 4.8 чи 300 календарних днів згідно пункту 4.12, тому потрібно застосовувати правило тлумачення contra proferentem.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 753/8945/19 (провадження №61-8829сво21) зазначено, що: «Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (not individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (under the dominant influence of one of the party).
Contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність. Сontra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань). Сontra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. У разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань (постанова Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі №613/1436/17).
Водночас позивач, нараховуючи заборгованість за процентами, виходив з іншого строку кредитування (пункт 4.12 кредитного договору), що свідчить про істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін договору, в той час коли відповідач, як споживач банківських послуг, є слабшою стороною цих правовідносин.
Крім того, зазначення в кредитному договорі двох різних строків кредитування призвело до неясності такої умови договору, як строк кредитування, що в даному випадку слід тлумачити проти того, хто їх написав «Contra proferentem», а тому колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення нарахованих відсотків за кредитним договором після закінчення строку дії кредитного договору (30 днів), тобто після 08.03.2024 року.
В цьому випадку право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статі 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12).
Разом з тим, вимог про стягнення 3% річних та інфляційних витрат відповідно до частини другої статті 625 ЦК України позивач не заявляв.
Враховуючи наведене, починаючи з 09 березня 2024 року у ТОВ «Укр Кредит Фінанс», як кредитодавця, відсутнє право нараховувати проценти за кредитним договором №1345-7818 від 08 лютого 2024 року. 
Відтак загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача повинен становити 33 500 грн., що складається із 20 000 грн. – розмір заборгованості за тілом кредиту та 13 500 грн. – розмір заборгованості за відсотками, які нараховані позивачем в період з 08.02.2024 року по 08.03.2024 року за відсотковою ставкою 2,25%.
Доводи апеляційної скарги про те, що всупереч вимогам ч. 1 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» з урахуванням змін до вказаної статті, які набули чинності з 24 грудня 2023 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», відповідачу нараховувалися проценти за користування кредитом понад 1,00%, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.
Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом України від 22 листопада 2023 року № 3498-XI «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів 1,5 %.
Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість за процентами в період з 08.02.2024 року по 08.03.2024 року нараховувалась за відсотковою ставкою 2,25%, що не суперечить вимогам вищезазначених норм законодавства, а тому доводи скаржника є необґрунтованими.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити, зменшивши розмір стягнутої з ОСОБА_1 на користь ТОВ “Укр Кредит Фінанс” заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії №1345-7818 від 08.02.2024 року з 100 000 грн. до 33 500 грн., з яких: 20 000 грн. заборгованість за тілом кредиту та 13 500 грн. заборгованість за відсотками.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Щодо судових витрат.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Ціна позову у даній справі становить 100 000 грн.
Позивачем сплачено судовий збір в суді першої інстанції — 2 422,40 грн, а відповідачем в суді апеляційної інстанції — 3633,60 грн.
Позов задоволено на 33,5%. (33 500 х 100% / 100 000).
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме — 811 грн. 50 коп. (2 422, 40 х 0,335%) за розгляд справи в суді першої інстанції. 
Відповідно апеляційну скаргу задоволено на 66,5%.
Таким чином, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі 2 361 грн. 84 коп. (3633, 60 х 0,665%) за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч. 10 ст. 141 ЦПК України).
Отже, різниця між понесеними судовими витратами позивача та відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам становить 1550 грн. 34 коп. (2 361 грн. 84 коп. - 811 грн. 50 коп.), тому слід скасувати проведений судом першої інстанції розподіл судових і провести розподіл судових витрат з урахуванням витрат, які понесли сторони як в суді першої, так і апеляційної інстанцій.
За таких обставин колегія суддів вважає, що різницю судових витрат, понесених відповідачем, пов`язаних із сплатою судового збору за розгляд даної справи, слід покласти на позивача в розмірі 1550 грн. 34 коп.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — задовольнити частково.
Рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 18 лютого 2025 року — змінити, зменшивши розмір стягнутої з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Укр Кредит Фінанс” заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії №1345-7818 від 08.02.2024 року з 100 000 грн. до 33 500 грн., з яких: 20 000 грн. заборгованість за тілом кредиту та 13 500 грн. заборгованість за відсотками.
Скасувати рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 18 лютого 2025 року в частині розподілу судових витрат.
В решті рішення суду залишити без змін.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Укр Кредит Фінанс” (місцезнаходження юридичної особи: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд 26 офіс 407, ЄДРПОУ 38548598) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_2 ) 1550 грн. 34 коп. судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 30 травня 2025 року.

Головуючий:                                                 Гірський Б.О.

Судді:                                                                Хома М.В.

                                                                       
                                                                       Костів О.З.