ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

01 квітня 2025 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 728/2785/24
Головуючий у першій інстанції – Глушко О. І.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/681/25

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:
                                            головуючої-судді: Онищенко О.І.
                                             суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.
                                             секретар: Шкарупа Ю.В.    
Заявник: ОСОБА_1 
Заінтересована особа: Дмитрівська селищна рада Ніжинського району Чернігівської області 
Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1 
Розглянув у порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу на рішення  Бахмацького районного суду Чернігівської області  від 22 січня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю (суддя Глушко О.І.), ухвалене о 15 год. 31 хв. у м.Бахмач, повний текст рішення складено 22 січня 2025 року, 
                                  В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту її проживання разом з ОСОБА_2 в будинку АДРЕСА_1 однією сім`єю з 22 квітня 2004 року по 22 квітня 2024 року. Заяву мотивовано тим, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 відкрилася спадщина на дві земельні ділянки площею 4,73 га та 4,88 га, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Рубанського старостинського округу Дмитрівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області. ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса для оформлення права на спадщину, але отримала відмову у видачі свідоцтв про право на спадщину на вказані земельні ділянки з посиланням на те, що відсутні документи, які підтверджують факт родинних відносин між заявницею та померлим ОСОБА_2 або факт їх спільного проживання. За доводами заявниці, вона разом з ОСОБА_2 постійно проживали однією сім`єю без укладення шлюбу, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права та обов`язки. Встановлення вказаного факту має значення для юридичного визнання ОСОБА_1 спадкоємцем четвертої черги за законом.
Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області  від 22 січня 2025 року у задоволенні заяви відмовлено повністю. Рішення суду мотивовано тим, що досліджені в судовому засіданні докази мають розбіжності та достовірно не підтверджують факту, який просить встановити заявниця.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її заяви. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд, у порушення вимог закону, не звернув уваги, не з`ясував обставини та не надав правової оцінки фактам, які викладені в довідках №85 від 29 квітня 2024 року та №88 від 08 травня 2024 року, акті про встановлення факту проживання №19 від 09 травня 2024 року, виданих виконкомом Дмитрівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області, а лише вказав на їх наявність в матеріалах справи. На думку заявниці, вказані письмові докази мають безпосереднє та вирішальне значення для законного вирішення даної справи, а саме: доводять факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з покійним ОСОБА_2 принаймні останніх п`ять років до часу відкриття спадщини. Заявниця вважає, що суд повинен був викликати чоловіка свідка ОСОБА_3 , оскільки остання посилалася на його слова. Крім того, вказує, що суд не надав значення показанням свідків та старости ОСОБА_4 про аварійний стан та непридатність для проживання будинку, в якому був зареєстрований покійний ОСОБА_2 . За доводами ОСОБА_1 , вона була працевлаштована по квоті, як особа з інвалідністю 3 групи, на підприємство їздила лише інколи та зареєструвалася в с.Рубанка лише для того, щоб мати правові підстави для звернення із заявою саме до Бахмацького районного суду. 
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.
Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції не відповідає.
По справі встановлено, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 (а.с.5).
За життя на підставі державних актів на право власності йому належали земельні ділянки площею 4,73 га та 4,88 га, розташовані на території Рубанської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області (а.с.8-9).
За заявою ОСОБА_1 приватним нотаріусом Ніжинського районного нотаріального округу Зацерковним М.М. 21 травня 2024 року було заведено спадкову справу щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 (а.с.6).
Листом приватного нотаріуса заявниці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, оскільки під час підготовки документів з`ясовано, що відсутні документи, які підтверджують факт родинних відносин між нею та померлим ОСОБА_2 або факт спільного проживання зі спадкодавцем (а.с.7).
Відповідно до довідки виконавчого комітету Дмитрівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області №85 від 29 квітня 2024 року померлий ОСОБА_2 на день смерті постійно був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично проживав за адресою: АДРЕСА_1 в будинку, що належить ОСОБА_1 , протягом останніх 20-ти років до дня смерті (а.с.10).
Згідно з довідкою виконавчого комітету Дмитрівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області №88 від 08 травня 2024 року ОСОБА_1 здійснила поховання ОСОБА_2 (а.с.11).
09 травня 2024 року виконавчим комітетом Дмитрівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області складено Акт про те, що ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але протягом останніх 20-ти років і до дня смерті фактично проживав та вів спільне господарство разом з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12).
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Юридичні факти - це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.
Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені у судовому порядку.
Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в судовому порядку можливо лише тоді, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
Суд вправі розглядати справи про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Таким чином, для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. 
Отже, у справі, яка переглядається, підлягає встановленню як факт проживання ОСОБА_1 із спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини однією сім`єю, так і тривалість такого проживання – щонайменше п`ять років до часу смерті спадодавця.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частина третя статті 89 ЦПК України).
Частинами 1-3 статті 294 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. 
Суд першої інстанції не сприяв у повному обсязі заявниці у наданні нею достатніх доказів і не витребовував необхідні докази за власною ініціативою.
До апеляційної скарги ОСОБА_1 додано, зокрема копію довідки МСЕК, згідно з якою ОСОБА_1 з 06 квітня 2004 року безстроково встановлено третю групу інвалідності, висновок про умови та характер праці – технік неповний робочий день (а.с.67).
За доводами заявниці, вона була працевлаштована по квоті, як особа з інвалідністю 3 групи, і на підприємство їздила лише інколи. 
Судом апеляційної інстанції було отримано дані з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, відповідно до яких ОСОБА_1 протягом 2022 року та 2023 року отримувала, зокрема щомісячну заробітну плату у ТОВ «Канівсиртрейд» (а.с.80-83).
У судовому засіданні апеляційного суду заявниці запропоновано надати  докази, які  б усунули розбіжності між наявними у матеріалах справи доказами, що підтверджують  факт її проживання з ОСОБА_2 .
На підтвердження своїх вимог ОСОБА_1 надала довідку ТОВ «Канівсиртрейд» від 17 березня 2025 року, згідно з якою заявниця дійсно працювала в товаристві за основним місцем роботи на умовах неповного робочого часу – на 20-годинний робочий тиждень (на 0,5 ставки), на посаді оператора комп`ютерного набору з 01 квітня 2017 року по 07 квітня 2023 року. При цьому з 01 березня 2021 року по 07 квітня 2023 року вона працювала дистанційно згідно з наказом №9/1-к від 28 лютого 2021 року. 
Відповідно до довідки КНП «Бахмацька міська лікарня» від 20 березня 2025 року ОСОБА_2 знаходився на лікуванні в неврологічному відділенні та помер в закладі 22 квітня 2024 року, лікарське свідоцтво про смерть видане ОСОБА_1 
21 березня 2025 року виконавчий комітет Дмитрівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області видав довідку про те, що ОСОБА_2 дійсно отримував пенсію та газети за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до Акту обстеження умов проживання, складеного виконавчим комітетом Дмитрівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області  21 березня 2025 року, комісія обстежила житлові умови в будинку АДРЕСА_1 . В ході обстеження було встановлено, що підлога трухла та в деяких місцях провалена, на стінах пліснява, дах протікає, внаслідок чого частково провалився. Опалення та водопостачання у будинку відсутнє, пічне опалення не працює, вхідні двері відсутні, вікна вибиті, на покрівлі даху відсутні 5 листів шиферу. За таких обставин комісія прийшла до висновку, що умови для проживання у даному будинку відсутні. 
Разом з Актом надано фотографії будинку АДРЕСА_1 , з яких вбачається відсутність умов для проживання в указаному будинку.
Також заявниця надала фотографію ОСОБА_2 разом з її сином та онучкою.  
Виходячи з приписів ч.2 ст.80, ч.7 ст.81 ЦПК України, з метою встановлення обставин справи та достатності доказів, колегія суддів апеляційного суду приймає в якості належних надані ОСОБА_1 та отримані судом самостійно докази.
У своїй заяві до суду першої інстанції ОСОБА_1 посилалася на те, що вона у відповідності до ст.1264 ЦК України має право на спадкування за законом у четверту чергу.
При цьому зазначеною нормою права встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що наявними у справі доказами підтверджується факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , проте не усі 20 років, як вказувала заявниця, а принаймні 5 років до часу відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
У зв`язку з викладеним, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -
                                        У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення  Бахмацького районного суду Чернігівської області  від 22 січня 2025 року скасувати.
Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю задовольнити.
Встановити факт  проживання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.     
Повний текст постанови складено 03 квітня 2025 року.

Головуючий:                                                             Судді: