02.04.25
33/812/121/25

Справа № 470/1093/24          Головуючий у першій інстанції: Луста С.А.
 
Провадження № 33/812/121/25 Доповідач апеляційного суду: Лівінський І.В.
 
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
ст. 122-2 КУпАП
ст. 185 КУпАП

 П О С Т А Н О В А
іменем України 

02 квітня 2025 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі: 
головуючого судді Лівінського І.В.,
із секретарем судового засідання Колосовою О.М.,
за участі захисниці Коренко Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення 
за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 
на постанову Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 19 лютого 2025 року, якою  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 130, частиною 1 статті 122-2, статтею 185 КУпАП та на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, 

у с т а н о в и в :
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 818458 від 07 грудня 2024 року, водій ОСОБА_1 06 грудня 2024 року о 22 годині 09 хвилин в селищі Березнегувате по вул. Миру-Краснофлотська керував транспортним засобом ВАЗ 2106, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому порядку відмовився, що зафіксовано на технічний засіб відеозапису – нагрудний персональний відеореєстратор, чим порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху України (далі – ПДР), за що відповідальність передбачена частиною 1 статті 130 КУпАП. 
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 818457 від 06 грудня 2024 року, того ж дня в селищі Березнегувате по вул. Миру – вул. Червонофлотській, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2106, державний номерний знак НОМЕР_1 , та не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, яку поліцейський здійснив шляхом увімкнення проблискового маячка синього і червоного кольору, та увімкнення звукового сигналу, чим порушив пункти 2.4, 8.9 б ПДР, за що відповідальність передбачена частиною 1 статті 122-2 КУпАП.
Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 148405, 06 грудня 2024 року о 22 годині 10 хвилин за адресою: селище Березнегувате, вул. Краснофлотська, буд. 45 ОСОБА_1 чинив злісну непокору законній вимозі поліцейського, не виконував неодноразове законне розпорядження (вимогу) про припинення правопорушення, шарпав працівника поліції та хапав за однострій, поводив себе зухвало та нахабно, чим вчинив правопорушення, передбачене статтею 185 КУпАП. 
Постановою Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 07 лютого 2025 року, яку постановлено на місці, матеріали справи № 470/1093/24, № 470/1094/24, № 470/1096/24 об`єднані в одне провадження та присвоєно № 470/1093/24.
Постановою Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 19 лютого 2025 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 130, частиною 1 статті 122-2, статтею 185 КУпАП та на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. 
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням в частині притягнення його до відповідальності за частиною 1 статті 122-2 та частиною 1 статті 130 КУпАП, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить вказану постанову в частині притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122-2 та частиною 1 статті 130 КУпАП скасувати, а провадження у цій частині закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122-2 та частиною 1 статті 130 КУпАП. 
Апелянт вважає, що при винесенні оскаржуваної постанови суд дав неправильну оцінку матеріалам справи, доданого до протоколу відеозапису, його поясненням та свідченням свідка ОСОБА_2 .
Апелянт стверджує, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що він керував автомобілем на момент зупинки поліцією та фіксацію моменту зупинки, і повідомлення про причину зупинки. В судовому засіданні суду першої інстанції він підтвердив, що не керував автомобілем, а просто знаходився біля двору, чекаючи ліки для батька, які привіз ОСОБА_2 . Після того, як ОСОБА_2 під`їхав до двору, він отримав від нього ліки і терміново направився до будинку рятувати батька, але поліцейський перешкодив йому це зробити і тому його це обурило. А оскільки він не був водієм, то на думку апелянта, і не був зобов`язаний проходити огляд на стан алкогольного та наркотичного сп`яніння та нести відповідальність за невиконання вимог про зупинку. 
ОСОБА_1 зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення не є належним доказом по справі через відсутність правильного однозначного опису складу адміністративного правопорушення та відсутності його підпису. 
Апелянт вказує, що суд першої інстанції необґрунтовано не взяв до уваги його пояснення та свідчення ОСОБА_2 , які на думку апелянта, повністю підтверджуються відеозаписом, наявним у матеріалах справи. А саме, суд безпідставно вказав, що за кермом автомобіля ОСОБА_2 не було. Однак свідок ОСОБА_3 пояснив суду, що він намагався якнайшвидше доставити ліки для батька ОСОБА_1 , тому не зупинився на вимогу поліцейських. Коли під`їхав до двору, де його чекав ОСОБА_1 , відразу віддав йому один балончик аерозолю від астми для батька, який відразу кинувся до хати, щоб рятувати батька. Однак поліцейські перешкодили ОСОБА_1 зайти у двір, а ОСОБА_2 тим часом через інший вхід потрапив до будинку та надав невідкладну допомогу батькові ОСОБА_1 , а також надавав ліки матері ОСОБА_1 . Коли він вийшов на вулицю, то поліцейські разом із ОСОБА_1 вже від`їхали до відділку поліції. 

Переглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122-2 та частиною 1 статті 130 КУпАП, з дотриманням вимог частини 7 статті 294 КУпАП, апеляційний суд дійшов такого.
Відповідно до статті 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. 
Відповідно до положень пункту 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Невиконання вказаних вимог утворюють склад правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.
Як вбачається з диспозиції частини 1 статті 130 КУпАП адміністративна відповідальність настає не тільки у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само, і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Пунктом 2.4 ПДР визначено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: a) пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1; б) дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; в)дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.
Пунктом 8.9 "б" зазначених ПДР передбачено, що вимога про зупинку транспортного засобу подається поліцейським за допомогою увімкненого проблискового маячка синього і червоного або лише червоного кольору та (або) спеціального звукового сигналу.
Частиною 1 статті 122-2 КУпАП передбачена відповідальність за невиконання водіями вимог поліцейського, а водіями військових транспортних засобів - вимог посадової особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про зупинку транспортного засобу.
Відповідно до частини 1 статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 818458, який складений 07 грудня 2024 року о 00 годині 02 хвилини, вбачається, що водій ОСОБА_1 06 грудня 2024 року о 22 годині 09 хвилин в селищі Березнегувате по вул. Миру-Краснофлотська керував транспортним засобом ВАЗ 2106, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому порядку відмовився, що зафіксовано на технічний засіб відеозапису – нагрудний персональний відеореєстратор, чим порушив пункт 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена частиною 1 статті 130 КУпАП.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 818457, який складений 06 грудня 2024 року о 23 годині, вбачається, що 06 грудня 2024 року о 22 годині 09 хвилин в селищі Березнегувате по вул. Миру – вул. Червонофлотській, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2106, державний номерний знак НОМЕР_1 , та не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, яку поліцейський здійснив шляхом увімкнення проблискового маячка синього і червоного кольору, та увімкнення звукового сигналу, чим порушив пункти 2.4, 8.9 б ПДР, за що відповідальність передбачена частиною 1 статті 122-2 КУпАП.
У вищевказаних протоколах зазначені посада, найменування підрозділу поліції, звання та прізвище, ім`я та по-батькові особи, яка його складала, та його підпис. Також, зі змісту протоколів встановлено, що в них зазначено час, місце вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення. Протокол про адміністративне правопорушення містить відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності.
А тому вказані протоколи складені за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених статтею 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 7 листопада 2015 року № 1395.
Згідно з частинами 1-3 статті 266 КУпАП передбачено, що особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. 
Керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а також факт його відмови пройти відповідно до встановленого законом порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння підтверджений відеозаписами з нагрудної камери поліцейського та відеореєстратора з патрульного автомобіля, які додані до протоколів про вчинення адміністративного правопорушення серії ААД № 818458 та серії ААД № 818457.
З інформації, яка міститься на DVD дисках вбачається, що відеозапис події 06 грудня 2024 року складається із декількох відеофайлів з нагрудної камери поліцейського та відеореєстратора патрульного автомобіля.
З цього відеозапису, оглянутого в суді апеляційної інстанції, вбачається, що співробітники патрульної поліції із увімкненими проблисковими маячками синього і червоного кольорів та звуковим сигналом наздоганяють автомобіль ВАЗ 2106 білого кольору, який тривалий час на вимогу поліцейських про зупинку транспортного засобу не зупинявся. Згодом цей автомобіль повернув праворуч і заїхав під ворота приватного будинку та зупинився.
Далі із відеозапису вбачається, що чоловік, який вийшов з водійського місця автомобіля, намагався забігти у двір, однак поліцейський зупинив його. Після цього між ними почалася суперечка, чоловік агресивно себе поводив по відношенню до поліцейського, шарпав його та хапав за однострій, виражався нецензурною лайкою відносно поліцейських.
Внаслідок таких дій водій був затриманий поліцейськими за злісну непокору законній вимозі поліцейського та був доставлений до СПД № 1 ВП № 2 Баштанського РВП, де було встановлено особу водія, яким виявився ОСОБА_4 .
Перебуваючи у відділенні поліції, у зв`язку із виявленими ознаками сп`яніння у ОСОБА_1 , поліцейський запропонував останньому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою «Алкотесту Драгер» або проїхати до медичного закладу, на що ОСОБА_1 відмовився. Поліцейські роз`яснили ОСОБА_1 наслідки відмови пройти у встановленому законом порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння шляхом складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення (диск № 3, відеофайл: 0000000_00000020241206235730_0011, проміжок часу, зафіксований на відеозаписі: «00:03:24 – 00:04:25») (а.с.6). 
Всі відеофайли, які містяться на дисках, цілком узгоджуються між собою щодо дати, часу і послідовності подій. 
Події правопорушення, зафіксовані у протоколах про адміністративне правопорушення 06 грудня 2024 року, в повній мірі відображені на відеозаписі, доданого до матеріалів справи. 
Отже, вказаний відеозапис зроблений поліцейськими з дотриманням вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка затверджена наказом МВС України від 18 грудня 2018 року № 1026, в тому числі щодо безперервності запису з моменту вимоги поліцейських про зупинку транспортного засобу та пропонування ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, до моменту його відмови від проходження такого огляду та складення відносно нього протоколів.
Тому цей відеозапис є належним та допустимим доказом вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.
Також зазначеним відеозаписом спростовуються твердження апелянта про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122-2 КУпАП.
Як зазначалось вище, цим відеозаписом підтверджується, що керуючи автомобілем ВАЗ 2106 ОСОБА_1 не виконав законні вимоги працівників поліції про зупинку транспортного засобу, завчасно подану за допомогою проблискових маячків та звукового сигналу, не зупинив транспортний засіб, який переслідували поліцейські на патрульному автомобілі. В подальшому ОСОБА_1 був затриманий поліцейськими.
Отже, співробітники патрульної поліції зафіксували у встановленому законом порядку порушення ОСОБА_1 вимог пунктів 2.4 та 8.9 ПДР, за що відповідальність передбачена частиною 1 статті 122-2 КУпАП. 
       Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він не керував автомобілем, а лише знаходився біля двору, чекаючи ліки для батька, які привіз ОСОБА_2 , та який керував транспортним засобом ВАЗ 21206, спростовуються наявним у матеріалах справи відеозаписом. 
Так, із відеозапису вбачається, що на момент, коли транспортний засіб ВАЗ 2106 зупинився, на вулиці та біля воріт двору нікого не було, з водійського місця автомобіля вийшов саме ОСОБА_1 та швидко направився у сторону до воріт, а не від них, як стверджує апелянт. Перебування в автомобілі на момент його зупинки інших осіб також на відеозаписі не зафіксовано. Пізніше, під час сутички ОСОБА_1 з поліцейськими, з`явився батько ОСОБА_1 , інших осіб під час вчинення ОСОБА_1 правопорушення, не зафіксовано.
Відеозапис, який долучений до протоколу про адміністративне правопорушення у справі, сумнівів щодо його достовірності та допустимості не викликає, оскільки не містить ознак фальсифікації та фабрикації.
Отже, відеозапис події є належним та допустимим доказом. А тому місцевий суд обґрунтовано поклав їх в основу доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 130 та частиною 1 статті 122-2 КУпАП.
Посилання апеляційної скарги ОСОБА_1 на те, що у протоколі відсутній його підпис, та не зазначено, що він відмовився від підпису, не можуть бути достатніми для визнання вказаних протоколів про адміністративне правопорушення не належними доказами, оскільки таких наслідків положення статті 256 КУпАП не містять. 
Водночас із відеозапису вбачається, що всі протоколи складалися в присутності ОСОБА_1 , поліцейські повідомили ОСОБА_1 , що відносно нього складені протоколи про адміністративне правопорушення, на запитання поліцейського чи буде він підписувати вказані протоколи, ОСОБА_1 відповів, що не буде їх підписувати (диск № 4, а.с. 7). 
Частиною 1 статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.
Тобто адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.
Об`єктом даного адміністративного правопорушення за частиною 1 статті 130 КУпАП є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а також безпеки на річковому транспорті та маломірних суднах.
Об`єктивна сторона зазначеного правопорушення виражається, зокрема у формі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан, зокрема, алкогольного сп`яніння.
Суб`єктивна сторона даного правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.
Суб`єкт адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП спеціальний - водій транспортного засобу, або інша особа, яка керувала транспортним засобом.
Отже, зафіксовані на відеозаписі обставини повністю узгоджуються з даними, викладеними поліцейським у протоколах про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , які об`єктивно узгоджуються між собою і з достатньою повнотою підтверджують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом і порушення останнім вимог пунктів 2.5, 2.4 та 8.9 б ПДР, чим спростовують доводи апеляційної скарги про відсутність події та складу даних адміністративних правопорушень.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, який поставився критично до пояснень, наданих в судовому засіданні свідком ОСОБА_2 , про те, що за кермом автомобіля перебував саме останній, як такі, що здійснено з метою уникнення ОСОБА_1 відповідальності. При цьому судом правильно враховано, що ОСОБА_5 є сватом ОСОБА_1 , та із відеозапису встановлено, що ОСОБА_2 з`явився до СПД № 1 ВП № 2 Баштанського РВП лише тоді, коли поліцейські складали відносно ОСОБА_1 протоколи про адміністративне правопорушення, при цьому про те, що саме він перебував того дня за кермом автомобіля, а не ОСОБА_1 , він поліцейським не говорив. А тому ці показання свідка не узгоджуються з відеозаписом. 
Таким чином, сукупність досліджених в матеріалах справи доказів, а саме протоколів про адміністративне правопорушення серії ААД № 818458 від 07 грудня 2024 року, серії ААД № 818457 від 06 грудня 2024 року, серії ВАД № 148405 від 06 грудня 2024 року, відеозапису з нагрудної камери поліцейського та відеореєстратора патрульного автомобіля, свідчать про доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та частиною 1 статті 122-2 КУпАП. 
Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою, а їх сукупність є достатньою для прийняття рішення по справі щодо ОСОБА_1 .
За такого, твердження апелянта про те, що суд першої інстанції при розгляді справи допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, в ході розгляду провадження в суді апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження.
Таким чином, в апеляційній скарзі не наведено належних і достатніх підстав для спростування висновків суду першої інстанції, не було здобуто таких доказів і при проведенні апеляційного розгляду.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. 
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
ОСОБА_1 , реалізувавши своє право керувати транспортним засобом, погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно встановлених в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.
Апеляційний суд вважає, що у справі, яка переглядається, дотримано судом стандарт доведення висунутого ОСОБА_1 обвинувачення у скоєнні передбаченого частиною 1 статті 130 та частиною 1 статті 122-2 КУпАП правопорушення поза розумним сумнівом. В цьому разі стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, які є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було учинено і особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, або відносно якої закрито адміністративне провадження з нереабілітуючих підстав, є винною у вчиненні цього правопорушення. У справі, яка переглядається, належними та допустимими доказами доведено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на вимогу працівника поліції, який підтверджений. Доказів протилежного матеріали справи не містять.
Невизнання ОСОБА_1 своєї провини в скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 130 КУпАП та частиною 1 статті 122-2 КУпАП, є способом його самозахисту, бажанням уникнути відповідальності та спростовується матеріалами справи.
Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації чи їх неналежності, апелянтом не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.
З огляду на наведене, підстави для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі, як того просить апелянт, відсутні. 
Керуючись статтями 283, 294 КУпАП, 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення, а постанову Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 19 лютого 2025 року - без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Миколаївського
апеляційного суду                                                         І.В. Лівінський