ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року
м. Хмельницький

Справа № 686/23745/21
Провадження № 22-ц/820/375/25

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Янчук Т.О. (суддя-доповідач),
 
Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,
 
секретаря: Чебан О.М.,
 
учасники справи: представник апелянта – адвокат Ксьондзик Ю.Ю.,
 
ОСОБА_1 та її представник – адвокат Самбір О.Є.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 листопада 2024 року (суддя Стефанишин С.Л.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - виконавчий комітет Хмельницької міської ради як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини з матір`ю та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - виконавчий комітет Хмельницької міської ради як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини,
в с т а н о в и в :
У жовтні 2021 року  ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , третя особа - виконавчий комітет Хмельницької міської ради як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини з матір`ю.
Позовна заява мотивована тим, що у період з 08.05.2012 року по 25.11.2019 року сторони перебували у шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Син зареєстрований разом з матір`ю у квартирі, яка належить на праві власності позивачці. 
Судовим наказом Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 липня 2019 року по справі №686/17044/19 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 з усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 25 червня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Аліменти за вказаним судовим наказом відповідач не сплачує.
Після розлучення з відповідачем, син проживає з мамою, батько дитини не бере участі у вихованні сина, не цікавиться його життям, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, що негативно впливає на його фізичний розвиток, тобто тривалий час ОСОБА_2 ухиляється від виховання та утримання дитини, не сплачує аліменти на його утримання.
22 січня 2021 року позивачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 , громадянином Республіки Болгарія, з яким син ОСОБА_3 проводить більшість свого часу, чоловік фактично замінив йому батька, оскільки він виховує та утримує дитину.
Відповідач надав ОСОБА_1 нотаріально посвідчену заяву до компетентних органів та за місцем вимоги про надання дозволу на виїзд дитини ОСОБА_5 з матір`ю за кордон.
Крім цього, відповідно до нотаріально посвідченої Декларації «РАДИКУС Еоод» ОСОБА_6 заявив, що забезпечуватиме утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у дитини є місце проживання та син відвідує школу, що підтверджується відповідними довідками.
Із урахуванням викладеного, просила суд визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
У листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернувся в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа - виконавчий комітет Хмельницької міської ради як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини.
Вимоги зустрічного позову мотивовано тим, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_5 та бажає скористатися свої правом подачі зустрічного позову. Зазначає, що на даний час виникли обставини що унеможливлюють визначення місця проживання спільної дитини з матір`ю, а саме, що матір дитини змінила свій спосіб життя, стала безвідповідальною, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не виконує обов`язку щодо забезпечення сина загальною середньою освітою в Україні, крім того, не має самостійного джерела доходів. ОСОБА_2 надав згоду ОСОБА_1 на виїзд дитини за кордон з метою оздоровлення та відпочинку дитини. Проте, перетнувши кордон із дитиною 19.07.2021 року, ОСОБА_1 повернулась в Україну, забрала документи зі школи де навчався син, видалила та заблокувала усі телефонні номери та аканти у соціальних мережах. На даний час зв`язок із сином у батька відсутній, про те, що син перебуває у Республіці Болгарія ОСОБА_2 дізнався із матеріалів позовної заяви. За таких обставин, вважає, що якнайкращим інтересам дитини буле відповідати визначення місця проживання сина з батьком, в Україні.
Із урахуванням викладеного, просив суд визначити місце проживання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком, ОСОБА_2 .
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 листопада 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Визначено місце проживання малолітнього сина – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 грн.
В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.
Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що визначення місця проживання дитини разом із матір`ю відповідатиме якнайкращим інтересам дитини.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити, визначити місце проживання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком, ОСОБА_2 . 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що суд у своєму рішенні не взяв до уваги та не надав жодної оцінки показам ОСОБА_7 , старшої доньки ОСОБА_2 . На думку апелянта, спільний із позивачкою син незаконно перебуває за кордоном, а мати ухиляється від обов`язку повернути дитину в Україну, у зв`язку з чим не забезпечує сина повною загальною середньою освітою в Україні, а також не має самостійного джерела доходів. Стверджує, що найкращим інтересам дитини буде відповідати визначення місця проживання разом з батьком, посилаючись на ст.ст. 18,27 Конвенції про права дитини, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства». Суд першої інстанції дійшов хибних висновків про задоволення первісного позову, надавши оцінку явно неналежним доказам, наданих позивачем, а саме, судово-психологічної консультації від 05.12.2023 року доктора психологічних наук ОСОБА_8 , соціальному звіту №ПР/Д-Р/323-003/07.12.2023 р., висновку фахівця-психолога ОСОБА_9 від 20.07.2021 року. Отже, суд першої інстанції дійшов до необґрунтованих висновків, які не ґрунтуються на матеріалах справи, та надав спотворену характеристику особі апелянта, що у будь-якому випадку підлягає виключенню із мотивувальної частини рішення. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не погоджується із доводами апеляційної скарги, оскільки вони зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального та процесуального права, не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до чинного законодавства, та не спростовують висновків суду першої інстанції.
В судовому засіданні представник апелянта адвокат Ксьондзик Ю.Ю. підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.
ОСОБА_1 та її представник адвокат Самбір О.Є в судовому засіданні заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили її відхилити.
Представник третьої особи - виконавчий комітет Хмельницької міської ради як орган опіки та піклування в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційний суд вважає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.
Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 16.06.2015 року, свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого Відділом ДРАЦС по м. Хмельницькому 02.07.2013 року.
Згідно довідки про реєстрацію №Д-03-32882 підтверджується, що неповнолітній ОСОБА_10 зареєстрований по АДРЕСА_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 27.06.2013 року.
Згідно довідки №420/01-30 від 31.08.2021 року виданої Хмельницьким навчально-виховним комплексом №4, позивачка за первісним позовом регулярно відвідувала школу під час навчання сина, контактувала з керівником та брала активну участь у вихованні свого сина, проводила навчання та забирала зі школи, відвідувала батьківські збори та святкові ранки. Батько ОСОБА_2 , не цікавився навчальними успіхами та потребами сина ОСОБА_3 у навчанні, не відвідував жодного разу батьківські збори та святкові ранки. 
Згідно з висновком фахівця-психолога ОСОБА_9 від 20 липня 2021 року у ОСОБА_5 психоемоційний стан характеризується позитивним, безконфліктним ставленням до себе; адекватно позитивною самооцінкою; відсутністю у дитини ознак депресивного стану та почуття неповноцінності; трохи мінливим характером; невпевненістю в собі; не вміння настояти на своєму; має високу ситуативну та особистісну тривожність; відсутність тенденції до досягнення власної мети.
Найкраще ОСОБА_3 ставиться до матері, до батька відношення нейтрально-негативне. Це пояснюється тим, що ОСОБА_3 батько постійно за щось сварить і кричить на нього. Страхи й побоювання виникають у дитини через можливу ситуацію криків, образ і звинувачень з боку батька.
Авторитетною особою для хлопчика є старший брат і мама. ОСОБА_11 бажання бачитися з батьком ОСОБА_3 не виявляє. Це пояснюється тим, що він своїми діями призвів до того, що у ОСОБА_3 почав формуватися дещо негативний образ, і цей образ далекий від позитивного, люблячого, захищаючого, доброго, мудрого образу «батька». Також він не цікавиться його життям і не підтримує достатнього для дитини контакту (із пояснень дитини вияснилось, що батько розмовляє тільки про « ОСОБА_12 », « ОСОБА_13 », «Чому не телефонуєш?», та проводить час залишаючи дитину на своїх батьків чи бере з собою, але при цьому вирішує свої справи).
На запитання чи здатна дитина самостійно висловлювати свою думку, щодо власної прихильності до батьків? Встановлено, що так, дитина здатна самостійно висловлювати свою думку, щодо власної прихильності до кожного з батьків.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 23.06.2023 року, що набрало законної сили 03.08.2023 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 2013 року народження, відмовлено (а.с. 76-81, т.2).
За висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради №298/01-31 від 09.02.2024 року - доцільно визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_1 та не доцільним – із батьком ОСОБА_2 (а.с.197-198, т.2).
Згідно з довідкою судово-виконавчої служби районного суду міста Руссе Республіки Болгарія від 15.04.2024 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 за весь період жодного разу не сплатив аліменти на користь сина ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначені рішенням районного суду міста Руссе з 10.05.2023 року, що свідчить про ігнорування батьком батьківського обов`язку по утриманню сина та формальність позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_2 , який постійно проживає в Республіці Польща, з сином не контактує, життям сина не цікавиться (а.с.229, т.2).
Відповідно до судово-психологічної консультації від 05.12.2023 року, доктора психологічних наук ОСОБА_8 встановлено, що син ОСОБА_10 почувається захищеним і в безпеці з матір`ю та її чоловіком ОСОБА_15 . Зважаючи на слабкий фізичний та емоційний вік ОСОБА_3 , рекомендується бережливо ставитись до нього, не піддавати його стресовим подіям, не поміщати в агресивне та загрозливе середовище, оскільки це може негативно вплинути на його психологічний розвиток і дорослішання в майбутньому. Вадім стає напруженим, коли обговорюються питання, пов`язані з його рідним батьком та справами, які він веде. ОСОБА_16 повноцінно емоційно прив`язаний до мами, між ОСОБА_3 та ОСОБА_15 виникають емоційно повноцінні стосунки, в його особі син бачить зразок батька і прив`язаний до нього (а.с.166, т.2).
Згідно соціального звіту №ПР/Д-Р/323-003/07.12.2023 р., 05.12.2023 року за адресою проживання матері та сина в АДРЕСА_2 , під`їзд 4, поверх 5 здійснив візит соціальний працівник Відділу захисту дітей – Русе. За спостереженнями соціального працівника, дитина ОСОБА_3 продовжує жити з матір`ю, її чоловіком ОСОБА_6 та зі своїм старшим братом ОСОБА_17 . У проведеній бесіді з дитиною ОСОБА_3 , він поділився, що йому подобається жити в його родині в м. Русе. У нього є друзі зі школи та з кварталу, в якому він живе, він відвідує тренування з карате. Хлопець розповів, що знаходиться у добрих стосунках з нинішнім чоловіком матері ОСОБА_15 , та він допомагає хлопчику у підготовці до наступного шкільного дня. Базові потреби дитини в домі, затишку, охороні здоров`я та освіті адекватно задовольняються матір`ю та її чоловіком ОСОБА_18 . Під час розмови з дитиною, він поділився, що бажає продовжувати жити з матір`ю, братом та ОСОБА_18 у Республіці Болгарія. Він почувається добре та спокійно, може обговорити питання, які його хвилюють та розраховувати на підтримку, дружить з однолітками, охоче відвідує тренування з карате. Має призові місця з математики, комп`ютерного моделювання, болгарської мови і літератури, інтерес до робототехніки, мріє продовжити навчання в математичній гімназії імені Баби Тонки – Русе після закінчення 4-го класу. Зі слів ОСОБА_3 , останній зв`язок з рідним батьком був на початку травня 2023 року. Він не проводив з ним розмови через соціальну мережу або телефон (а.с.169-171 т.2).
Згідно з свідоцтвом про доходи ОСОБА_1 №ЧР-22-454/01.12.2023 року, виданим обласною радою Болгарського Червоного хреста-Русе підтверджується наявність у ОСОБА_1 постійного місця роботи та доходу (а.с. 172,173 т.2).
Відповідно до свідоцтва про засвідчення психічного стану ОСОБА_1 №009636 від 30.11.2023 року підтверджується, що при огляді не було виявлено даних про психічні захворювання та вживання психоактивних речовин, не перебуває на диспансерному обліку, є психічно здоровою (а.с. 174, 175 т.2).
Рішенням Софійського апеляційного суду №921 від 08.08.2024 року затверджено рішення суду №2193 від 28.04.2023 року про відхилення заяви ОСОБА_2 про повернення ОСОБА_2 в Україну (рішення кінцеве, оскарженню не підлягає) (а.с.108-112).
ОСОБА_2 за довідкою Д-03-53630 з 27.06.1991 року значиться зареєстрованим АДРЕСА_3 (а.с.106 т.1).
Відповідно до характеристики від мешканців будинку АДРЕСА_4 , першого під`їзду м. Хмельницький від 30.10.2021 року ОСОБА_2 характеризується позитивно (а.с.107 т.1).
За довідкою від 01.11.2021 року ФОП ОСОБА_19 , ОСОБА_2 працює у ФОП ОСОБА_19 на посаді менеджер-логіст.
ОСОБА_2 на праві власності належить домоволодіння, розташоване за адресою АДРЕСА_5 .
За інформацією Державної прикордонної служби України від 26.11.2021 №686/23743/21-78313, ОСОБА_2 25.11.2021 року виїхав за межі України (а.с.221 т.1).
За довідкою першого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому від 03.02.2022 року 38884/20.19-27 заборгованість зі сплати аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 2013 року народження відсутня (а.с.233 т.1).
Частиною третьою статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом спорів, зокрема щодо місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).
У параграфі 54 рішення ЄСПЛ у справі від 07 грудня 2006 року «Хант проти України» заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.
Аналіз наведених норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Міжнародні та національні норми не містять положень, які наділяли б будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.
Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передання йому дитини.
Ухвалюючи рішення про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_2 з матір`ю, суд першої інстанції, виходив з якнайкращих інтересів дитини, взяв до уваги її вік, постійне проживання разом з матір`ю, тісний соціальний зв`язок із нею, висновок органу опіки та піклування, надав належну оцінку наявним у справі належним та допустимим доказам, на підставі яких повно встановив обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, а тому дійшов обґрунтованого висновку про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю.
Батько дитини не обмежений у можливості реалізації належного йому права на спілкування з сином, участь у його вихованні.
Щодо аргументів апеляційної скарги про ненадання судом першої інстанції належної оцінки показам старшої доньки апелянта ОСОБА_7 , то вони не спростовують висновків суду, а тому підлягають відхиленню.
Пояснення доньки апелянта ОСОБА_7 покладені в основу зустрічного позову та спростовуються вищезазначеними належними та допустимими доказами по справі. Доказів зміни способу життя матері в негативну сторону (відсутність доходу та багаторічна ігроманія), що тягне за собою зміну способу життя дитини апелянтом не надано суду, матеріали справи теж не містять таких доказів.
Не можуть бути підставою для скасування судового рішення також твердження апелянта щодо надання судом першої інстанції спотвореної характеристики особі апелянта.
Згідно довідки №420/01-30 від 31.08.2021 року виданої Хмельницьким навчально-виховним комплексом №4, позивачка за первісним позовом регулярно відвідувала школу під час навчання сина, контактувала з керівником та брала активну участь у вихованні свого сина, проводила навчання та забирала зі школи, відвідувала батьківські збори та святкові ранки. Батько ОСОБА_2 , не цікавився навчальними успіхами та потребами сина ОСОБА_3 у навчанні, не відвідував жодного разу батьківські збори та святкові ранки (а.с.35 т.1). Доказів, які б спростували зазначену в довідці інформацію матеріали справи не містять.
Висновки суду першої інстанції не спростовані відповідачем.
Посилання апелянта на недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 і неналежну оцінку судом зібраних доказів не відповідають фактичним обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги щодо незаконного перебування за кордоном спільного сина сторін ОСОБА_3 є безпідставними та спростовуються вищезазначеними доказами.
Оскаржуване судове рішення не суперечить постановам Верховного Суду, на які посилається заявник у апеляційній скарзі.
Інші доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду та додаткового правового аналізу не потребують, на законність судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.
Суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини, внаслідок чого доводи апеляційної скарги про те, що суд не дотримався норм матеріального права, є безпідставними. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року).
Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення підстав для розподілу судових витрат не вбачається.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 листопада 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 14 квітня 2025 року.

Судді:                                                                        Т.О. Янчук

                                                                               Л.М. Грох

       О.І. Ярмолюк