ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4444/25 Справа № 214/1280/13-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Євтушенко О.І. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року                                                         м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого судді Бондар Я.М.,
       суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.
       секретар судового засідання Лідовська А.А.
       сторони справи:
       позивач – Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»
       відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 
        
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження,відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справі,  цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на ухвалу Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 лютого 2025 року, ухвалену суддею Євтушенком О.І. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 10 лютого 2025 року, 

ВСТАНОВИВ

Відповідач ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою 16.01.2025, в якій просила суд: поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.12.2013 у цивільній справі №214/1280/13-ц за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором; переглянути заочне рішення суду, скасувати його та призначити справу до розгляду в загальному порядку.
В обґрунтування вимог заяви відповідач зазначила, що копію заочного рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.12.2013 у цивільній справі №214/1280/13-ц вона отримала в архіві суду 08.01.2025. До того часу жодних судових та позасудових документів ОСОБА_1 не отримувала, в результаті чого не з`явилась у судові засідання з поважних причин та об`єктивно не могла подати відзив на позов та докази на підтвердження своїх заперечень щодо пред`явлених до неї вимог. 
Вказані обставини, на її переконання, призвели до ухвалення судом неправильного судового рішення. 
З огляду на це відповідач вважає, що строк на подання заяви про перегляд заочного рішення нею пропущений з поважних причин, який просила поновити. 
Зауважила, що вона заперечує проти пред`явлених до неї вимог, оскільки рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.04.2011 стягнуто з неї та ОСОБА_2 на користь ВАТ «Ощадбанк» 189 196 грн. 37 коп. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №КРФ-275/06 від 20.12.2006. 
За змістом розрахунку, вимоги в справі №214/1280/13-ц банком було заявлено щодо стягнення за рахунок предмету іпотеки процентів за користування кредитом та пені за період вже після ухвалення рішення, яким достроково було стягнуто суму боргу. Зауважила, що внаслідок дострокового стягнення всієї кредитної заборгованості строк кредитного договору закінчився, а між сторонами існують лише невиконані зобов`язальні правовідносини. До того ж при ухваленні судом рішення від 04.04.2011 у справі №2-548/11 суд не взяв до уваги той факт, що при укладенні кредитного договору №КРФ-275/06 від 20.12.2006 було укладено договір застави транспортного засобу від 26.12.2006 за №14699, а саме, автобуса марки БОГДАН А9202, 2006 року випуску, р/н НОМЕР_1 , тип – автобус Д. 
Звертаючись до суду з позовом у 2013 році, ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ №10003/0448 філії Дніпропетровське обласне управління ввів суд в оману, не повідомивши той факт, що ще у 2007 році вказаний транспортний засіб у відповідача був вилучений на підставі виконавчого напису №3441 від 29.09.2007, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, про звернення стягнення на майно, що належить ОСОБА_1 , на користь банку в межах суми 175 223 грн. 68 коп., а 14.07.2008 транспортний засіб реалізований на аукціоні, гроші за реалізацію майна отримало саме ПАТ «Державний ощадний банк України». Відтак, відповідно до п.6.62 договору, у разі набуття заставодержателем права власності на предмет застави зобов`язання, забезпечене заставою, вважається повністю виконаним і заставодержатель не вправі пред`являти заставодавцю інші вимоги у зв`язку з виконанням цього зобов`язання; усі обтяження відповідно предмету застави з вищим пріоритетом зберігають чинність, а обтяження з нижчим пріоритетом – припиняються. 
Окремо відповідач зауважила, що пред`явлення банком позову у 2013 році мало місце з пропуском строку позовної давності, що є окремою підставою для відмови у його задоволенні.
Ухвалою Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 лютого 2025 року відмовлено ОСОБА_1 у поновленні процесуального строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.12.2013. 
Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.12.2013 у цивільній справі №214/1280/13-ц за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, яка прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, просить її скасувати, заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 грудня 2023 року направити до суду першої інстанції для подальшого розгляду.
Відповідач не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що суд викликав відповідачів у встановленому законом порядку, свідченням чому є наявні в матеріалах справи поштові відправлення з відмітками про завчасне отримання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судових повісток про виклик до суду 11.12.2013 та з тим, що відповідач звернулася особисто до суду 20.05.2024 та цього ж дня отримала копію рішення, свідченням чому є відповідні відмітки на поданій заяві (а.с.40), та вказує на те, що вона заяву 20.05.2014 про видачу копії судового рішення не писала, тоу що не знала про розгляд справи і повісток про виклик до суду не отримувала, позовна заява з додатками на її адресу від суду для подання відзиву на позов не надходила.
Зазначає, що у грудні 2024 року вона узнала, що в Саксаганському відділу ДВС у м.Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на підставі виконавчого листа у вказаній цивільній справи №214/1280/13-ц відкрито виконавче провадження в тому була змушена 05 січня 2025 року звернутися до суду першої інстанції із заяво про отримання копії цього заочного рішення, яке отримала 08.01.2025 в архіву суду та 16 січня 2025 року подала заяву про перегляд заочного рішення, але суд першої інстанції 10 лютого 2025 без всяких причин виніс оскаржувану ухвалу, чим порушив конституційні, процесуальну та матеріальні права позивача.
Вказує, що судом першої інстанції грубо порушено однин з основних принципів цивільного судочинства – принцип змагальності сторін (п.4 ч.3 статті 2 та ст.12 ЦПК України чим позбавив апелянта права на справедливий суду (статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Окрім того, посилаючись на введенні в Україні карантину, пов`язаному з поширенням короно вірусної хвороби (СОVID – 19) у березні 2020 року та введенням в Україні з 24.02.2022 року військового стану, те, що на протязі 20 років вона перебувала на медичному обліку в 4-й Криворізькій міській лікарні, де проходила лікування, а з 2021 року по цей час знаходиться на постійному обліку у сімейного лікаря ОСОБА_4 , вважає ці причини поважними для поновлення пропущеного процесуального строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення від 11 грудня 2023 року.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , позивач АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії – Дніпропетровське обласне управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», посилаючись на законність і обґрунтованість, оскаржуваного судового рішення, просить залити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
У відповіді на відзив на апеляційну скаргу, відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на обставини викладені в її апеляційній скарзі, просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та справу направити до суду першої інстанції для розгляду заяви про перегляд заочного рішення.
25 березня 2025 року від відповідача ОСОБА_1  надійшла заява про розгляд її апеляційної скарги. Призначеної на 03.04.2024 на 12.00 годинину без участі апелянта, апеляційну скаргу підтримує в повному обсязі.
Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених вимог, відзиву на апеляційну скаргу, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами, рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.12.2013 (головуючий суддя Ан О.В.), ухваленим при заочному розгляді цивільної справи №214/1280/13-ц за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ №10003/0448 філії – Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задоволено повністю: стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишок кредитної заборгованості за кредитним договором №КРФ-275/06 від 20.12.2006 у розмірі 31 101 грн. 36 коп.; стягнуто солідарно з відповідачів на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» витрати по сплаті судового збору у розмірі 311 грн. 01 коп.
Не погоджуючись із заочним рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 16.01.2025 подала заяву про його перегляд з клопотанням про поновлення процесуального строку на її подання.
Дослідженням матеріалів справи встановлено, що відповідачі участь в судовому засіданні під час розгляду справи судом та при ухваленні рішення 11.12.2013 не брали. Разом з тим, суд викликав відповідачів у встановленому законом порядку, свідченням чому є наявні в матеріалах справи поштові відправлення з відмітками про завчасне отримання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 судових повісток про виклик до суду на 11.12.2023 (а.с.34, 35).
Із заявою про отримання копії заочного рішення суду від 11.12.2013 відповідач ОСОБА_1 звернулася особисто до суду 20.05.2014 та цього ж дня отримала копію, свідченням чому є відповідні відмітки на поданій нею заяві (а.с.40). Повторно із заявою про отримання копії заочного рішення суду від 11.12.2013 відповідач ОСОБА_1 звернулася особисто до суду 06.01.2025, а отримала 08.01.2025, свідченням чому є відповідні відмітки на поданій нею заяві (а.с.43).
Судом встановлено, що фактично вперше копію заочного рішення суду від 11.12.2013 відповідач ОСОБА_1 отримала 20.05.2014, та саме з того моменту у неї виникло право на звернення до суду із заявою про його перегляд у порядку ст.ст.228-229 ЦПК України в редакції, що діяла на той момент. 
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у поновлені відповідачу ОСОБА_1 строку на перегляд заочного рішення від 11 грудня 2013 року на підставі наявних у справі доказів виходив з того, що вперше відповідач отримала судове рішення 20.05.2014, та саме з того моменту у неї виникло право на звернення до суду із заявою про його перегляд у порядку ст.ст.228-229 ЦПК України в редакції, що діяла на той момент, а факт повторного отримання нею копії судового рішення після сплину понад 10 років не може змінювати перелік строку на подання заяви про перегляд заочного рішення.
При цьому, суд виснував, що відповідачу ОСОБА_1 про наявність заочного рішення про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором було відомо щонайменш з травня 2014 року, а відтак подання нею заяви про перегляд заочного рішення суду від 11.12.2013 зі сплином понад 11 років з моменту його ухвалення, та відповідно зі сплином майже 10 років з моменту отримання вперше, свідчать про свідоме нехтування процесуальними правами та несумлінне відношення до виконання обов`язків не тільки як відповідача у справі, а й загалом як споживача кредитних послуг та сторони за зобов`язально-договірними відносинами з ПАТ «Державний ощадний банк України». Як наслідок, наведені відповідачем посилання на необізнаність з наявністю судового рішення, отримання його вперше у січні 2025 року у сукупності із встановленими обставинами свідчать про її намір ввести суд в оману та спотворити дійсні обставини, які не відповідають фактичним та доводять достеменну обізнаність відповідача з наявністю судового рішення ще з травня 2014 року. Зважаючи на це, суд піддав сумніву об`єктивну неможливість відповідача ОСОБА_1 подати заяву про перегляд заочного рішення раніше, та наведені нею причини пропуску строку визнав неповажними, що в свою чергу виключає підстави для поновлення строку на подання такої заяви.
Отже, суд першої інстанції, відмовляючи відповідачу у поновленні пропущеного процесуального строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення від 11 грудня 2013 року, виходив з встановлених обставин справи, а саме з відсутності у ОСОБА_1 об`єктивних непереборних труднощів для подання заяви про перегляд заочного рішення в строки, визначені ЦПК України, та відсутності безумовних підстав для поновлення строку на звернення до суду з такою заявою, та наявності у зв`язку з цим підстав для залишення поданої нею заяви без розгляду на підставі ст.126 ЦПК України.
Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 червня 2024 року у справі №756/11081/20 (провадження №14-25цс24) відступила від висновків, сформульованих у постанові від 09 листопада 2021 року у справі №14/5505/16 (провадження №14-74цс21), згідно з якими за наслідками розгляду заяви про перегляд заочного рішення, поданої з пропуском установленого процесуальним законом строку, суд першої інстанції може прийняти лише одне з передбачених у частині третій статті 287 ЦПК України рішень, а саме залишити заяву без задоволення або скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження. За цим висновком у разі пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення без поважних причин суд повинен залишити  її без задоволення, і тоді у відповідача виникає право на апеляційне оскарження заочного рішення з моменту постановлення відповідної ухвали незалежно від того, коли він отримав заочне рішення та чи був обізнаний про заочний розгляд справи.
Так, у п.93 зазначеної вище постанови, Велика Палата Верховного Суду констатувала, що відповідно до загальних положень ЦПК України про наслідки пропуску процесуальних строків (частина друга статті 126 ЦПК України) заява про перегляд заочного рішення, подана з пропуском установленого законом строку, за відсутності підстав для його поновлення, підлягає залишенню без розгляду.
У п.94 зазначеної постановиви Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок про те, що оцінка поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення належить до компетенції місцевого суду, до якого подана така заява. Наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення за умови відсутності поважних причин для його поновлення, є залишення такої заяви без розгляду на підставі частини другої статті 126 ЦПК України, а не без задоволення.
У п.95 постанови Велика Палата Верховного Суду повернулася до такого варіанту тлумачення норм процесуального права, який послідовно використовувався судами з моменту запровадження інституту заочного розгляду справи, що є підставою для відступу від попереднього висновку.
У п.96. постанови Велика Палата Верховного Суду, відступаючи від висновків, сформульованих у її постанові від 09 листопада 2021 року у справі №214/5505/16 (провадження №4-74цс21), навела такі висновки щодо застосування положень статей 126, 127 ЦПК України в сукупності зі статтями 284, 286, 287 цього Кодексу: передбачені частиною третьою статті 287 ЦПК України повноваження суду першої інстанції стосуються саме суті заяви про перегляд заочного рішення (зокрема, подання чи неподання відповідачем доказів по суті справи і доказів поважності неявки в судове засідання, на якому було ухвалене заочне рішення) і не застосовуються у ситуації пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення; оцінка поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та наявності підстав для його поновлення належить до компетенції місцевого суду, до якого подана така заява. Наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення за умови відсутності поважних причин для його поновлення є залишення такої заяви без розгляду на підставі частини другої статті 126 ЦПК України, а не залишення її без задоволення.
Суд першої інстанції встановивши, що фактично вперше копію заочного рішення суду від 11.12.2013 відповідач ОСОБА_1 отримала 20.05.2014, дійшов правильного висновку, що саме з цього моменту у неї виникло право на звернення до суду із заявою про його перегляд у порядку ст.ст.228-229 ЦПК України в редакції, що діяла на той момент.
Наявними у справі доказами доведено, що суд першої інстанції належним чином повідомив відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про проведення розгляду справи, призначеного на 11 грудня 2013 року на 14:30 годин та направлення відповідачам копії ухвали про прийняття позовної заяви до свого провадження та призначення судового засідання, що зокрема підтверджено поштовими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с.34-35).
Окрім того, факт отримання копії заочного рішення 20.05.2014 підтверджено заявою ОСОБА_1 від 20 травня 2024 року про видадачу копії заочного рішення, на якій власноруч заявницею зроблено запис про отримання одного примірника копії рішення 20.05.2014 (а.с.40). 
Отже, як правильно зазначив місцевий суд, факт повторного отримання відповідачем копії судового рішення 08.01.2025, після сплину понад 10 років не може змінювати перелік строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, відповідно подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення суду від 11.12.2013 зі сплином понад 11 років з моменту його ухвалення, та зі сплином майже 10 років з моменту отримання вперше свідчать про свідоме нехтування процесуальними правами та несумлінне відношення до виконання обов`язків не тільки як відповідача у справі, а й загалом як споживача кредитних послуг та сторони за зобов`язально-договірними відносинами з ПАТ «Державний ощадний банк України».
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обізнаність ОСОБА_1  про наявність судового рішення ще з травня 2024 року, тому наведені у заяві причини пропуску встановленого законом строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення, суд першої інстанції законно визнанав неповажними, такими, що виключають підстави для поновлення строку на подання такої заяви та відповідно є підставою в порядку частини другої статті 126 ЦПК України для залишення такої заяви без розгляду.
Таким чином, колегія суддів перевіривши доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, зіставивши їх з наявними у справі доказами, дійшла висновку, що суд першої інстанції, встановивши наявність підстав для відмови у поновлені пропущеного строку на оскарження заочного рішення, правильно залишив таку заяву без розгляду, що повністю відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2024 року у справі №756/11081/20 (провадження №14-25цс24).
Керуючись ст.ст.367,368,374,375,381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 лютого 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлено 07 квітня 2025 року.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді: В.П. Зубакова

В.О.Остапенко