ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
20 березня 2025 року           справа №360/1127/24 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Гайдара А.В., Геращенка І.В.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року у справі № 360/1127/24 (головуючий суддя у І інстанції Чернявська Т.І.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

                                                        ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 18 вересня 2024 року № 124050005898 щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши періоди її роботи з 02 серпня 1983 року по 02 червня 2000 року в Колгоспі «Зоря» (з 23 лютого 1995 року КСП «Зоря») на посаді бухгалтера відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 .
В обгрунтування позову зазначила, що 09 вересня 2024 року звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 18 вересня 2024 року № 124050005898 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком через те, що за даними реєстру застрахованих осіб підтверджений страховий стаж становить 28 років 11 місяців 14 днів.
Записи про періоди роботи з 02 серпня 1983 року по 02 червня 2000 року в Колгоспі «Зоря» (з 23 лютого 1995 року КСП «Зоря») на посаді бухгалтера відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 до страхового стажу ОСОБА_1 відповідачем не зараховані, оскільки «у записах про трудову участь у колгоспі зазначено некоректні підстави (ідентичні особові рахунки, дати документів відсутні), неможливо зарахувати з дати утворення КСП «Заря», з 23.02.1995 (згідно трудової книжки по 02.06.2000), оскільки запис засвідчений печаткою, яка непридатна для сприйняття змісту. Архівні довідки від 19.08.2024 № 02.2-24/1415, № 02.2-24/1416, № 02.2-24/1417 про трудову участь у громадському господарстві, довідки про реорганізацію колгоспу «Заря» від 19.08.2024 № 02.2-24/1418, довідка про підтвердження роботи заявниці від 19.08.2024 № 02.2-24/1419, видані установою, розташованої на тимчасово окупованій території України, непідконтрольній українській владі, тому вважаються недійсними та не створюють правових наслідків.»
Рішення є протиправним та таким, що порушує права позивача на соціальний захист.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 18 вересня 2024 року № 124050005898 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 за її заявою від 09 вересня 2024 року, поданою через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України, пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 20 червня 2024 року, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 02 серпня 1983 року по 11 листопада 1986 року, з 12 листопада 1989 року по 02 жовтня 1990 року та з 03 жовтня 1993 року по 31 грудня 1998 року бухгалтером у колгоспі «Зоря», який перейменований у Колективне сільськогосподарське підприємство «Зоря».
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання судових витрат по справі.
Не погодившись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.
Обґрунтування апеляційної скарги.
До страхового стажу заявниці не зараховано згідно трудової книжки колгоспника від 30.07.1981 НОМЕР_1 період роботи у колгоспі “Заря”: з 02.08.1983 по 31.12.1998, оскільки у записах про трудову участь у колгоспі зазначено некоректні підстави (ідентичні особові рахунки, дати документів відсутні), неможливо зарахувати з дати утворення КСП “Заря”, з 23.02.1995 (згідно трудової книжки по 02.06.2000), оскільки запис засвідчений печаткою, яка непридатна для сприйняття змісту.
Довідки чи інші документи, видані органами фонду або підприємствами, які непідконтрольні українській владі вважаються недійсними і не можуть прийматися до розгляду.
Крім того, суд першої інстанції, зобов`язуючи відповідача призначити позивачу пенсію за віком, втрутився в дискреційні повноваження пенсійного органу.
Позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржується.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
З огляду на наведене суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги відповідача ГУ ПФУ в Донецькій області.
Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.
Апеляційним судом витребувано у Луганського окружного адміністративного суду справу, суд першої інстанції листом повідомив, що всі документи у цій справі сформовано в електронному вигляді та експортовано в КП “Діловодство спеціалізованого суду”.
Верховний Суд листом від 19.08.2022 № 2097/0/2-22 на лист вх. № 1730/0/1-22 щодо надання Науково-консультативною радою при Верховному Суді висновку з питань, пов`язаних з електронним адміністративним судочинством повідомив, що підстав для звернення до НКР щодо надання вченими-членами НКР наукових висновків немає. Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).
Відповідно до листів Державної судової адміністрації України від 01.08.2018 № 15-14040/18, від 13.09.2018 № 15-17388/18 судами забезпечено сканування та експортування в підсистему “Електронний суд” матеріалів всіх судових справ, як перебували в провадженні суддів станом на 01.08.2018. Тобто вказана підсистема містить усі матеріали судової справи.
Отже, враховуючи зазначені листи, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі “Електронний суд”.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.
Фактичні обставини справи.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) 09 вересня 2024 року звернулася через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 18 вересня 2024 року № 124050005898 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу не менше 31 року. Страховий стаж позивача становить 28 років 11 місяців 14 днів. До загального страхового стажу не зараховано періоди роботи позивача на підставі трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 від 30 липня 1981 року у колгоспі «Заря» з 02 серпня 1983 року по 31 грудня 1998 року, оскільки у записах про трудову участь у колгоспі зазначено некоректні підстави (ідентичні особові рахунки, дати документів відсутні); неможливо зарахувати з дати утворення КСП «Заря» з 23 лютого 1995 року (згідно з трудовою книжкою по 02 червня 2000 року), оскільки запис засвідчений печаткою, яка непридатна для сприйняття змісту. Архівні довідки від 19 серпня 2024 року №№ 02.2-24/1415, 02.2-24/1416, 02.2-24/1417 про трудову участь у громадському господарстві, довідка про реорганізацію колгоспу «Заря» від 19 серпня 2024 року № 02.2-24/1418, довідка про підтвердження роботи заявниці від 19 серпня 2024 року № 02.2-24/1419, видані установою, розташованою на тимчасово окупованій території України, непідконтрольній українській владі, тому вважаються недійсними та не створюють правових наслідків.
Згідно з розрахунком стажу позивача за формою РС-право відповідачем враховано до загального страхового стажу позивача такі періоди:
з 01 вересня 1981 року по 30 червня 1983 року (01 рік 10 місяців 00 днів) період навчання у вищих/середніх навчальних закладах;
з 01 лютого 1999 року по 14 лютого 1999 року (00 років 00 місяців 14 днів);
з 12 листопада 1986 року по 11 листопада 1989 року (03 роки 00 місяців 00 днів) період догляду за дитиною до 3 років;
з 03 жовтня 1990 року по 02 жовтня 1993 року (03 роки 00 місяців 00 днів) період догляду за дитиною до 3 років;
з 01 січня 1999 року по 01 червня 2000 року (01 рік 05 місяців 01 день);
з 02 червня 2000 року по 31 грудня 2003 року (03 роки 07 місяців 00 днів);
з 01 січня 2004 року по 03 червня 2005 року (00 років 08 місяців 06 днів) період роботи у Сільськогосподарському товаристві з обмеженою відповідальністю агрофірма «Граніт»; 
з 01 жовтня 2005 року по 29 січня 2008 року (02 роки 02 місяці 21 день) період роботи у Закритому акціонерному товаристві «Сільськогосподарська виробнича фірма «Агротон», яке перейменоване у Приватне акціонерне товариство «Сільськогосподарська виробнича фірма «Агротон»;
з 06 лютого 2008 року по 30 січня 2009 року (00 років 11 місяців 24 дні) період отримання допомоги по безробіттю;
з 31 січня 2009 року по 30 червня 2011 року (02 роки 04 місяці 03 дні) період роботи у Приватному акціонерному товаристві аграрно-переробне підприємство «Редан»;
з 06 липня 2011 року по 15 червня 2020 року (08 років 11 місяців 23 дні) період роботи у Приватному підприємстві сільськогосподарська виробнича фірма «Агро»;
з 16 липня 2020 року по 10 липня 2021 року (00 років 11 місяців 26 днів) період отримання допомоги по безробіттю.
Всього зарахований відповідачем страховий стаж позивача становить 28 років 11 місяців 14 днів.
Відповідно до записів у трудовій книжці колгоспника від 30 липня 1981 року (дата заповнення) серії НОМЕР_1 у межах спірних правовідносин ОСОБА_1 :
02 серпня 1983 року прийнята в члени колгоспу «Зоря» на посаду бухгалтера на підставі протоколу від 02 серпня 1983 року № 13 (запис № 4);
колгосп «Зоря» перейменовано у Колективне сільськогосподарське підприємство «Зоря» відповідно до рішення загальних зборів колгоспників від 23 лютого 1995 року протокол № 1 (запис без порядкового номера);
02 червня 2000 року звільнена відповідно до пункту 5 статті 36 за переведенням у зв`язку з реформуванням Колективного сільськогосподарського підприємства «Зоря» у Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Граніт» відповідно до протоколу від 02 червня 2000 року № 6 (запис № 5).
Отже, спірний період роботи позивача у колгоспі «Зоря», який перейменований у Колективне сільськогосподарське підприємство «Зоря», та який не зараховано відповідачем до страхового стажу, становить з 02 серпня 1983 року по 11 листопада 1986 року (03 роки 03 місяці 10 днів), з 12 листопада 1989 року по 02 жовтня 1990 року (10 місяців 21 день) та з 03 жовтня 1993 року по 31 грудня 1998 року (05 років 02 місяці 29 днів). 
Періоди догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 12 листопада 1986 року по 11 листопада 1989 року та з 03 жовтня 1990 року по 02 жовтня 1993 року; періоди роботи у Колективному сільськогосподарському підприємстві «Зоря» з 01 січня 1999 року по 02 червня 2000 року зараховані до страхового стажу, а тому з розрахунку спірного страхового стажу виключаються.
Отже, разом незарахований спірний стаж становить 09 років 05 місяців 00 днів.
Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 25 січня 1986 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 25 січня 1986 року укладено шлюб; після укладення шлюбу присвоєно прізвища: чоловіку – ОСОБА_4 , дружині - ОСОБА_4 .
Згідно з архівною довідкою від 19 серпня 2024 року № 02.2-24/1411, виданою «адміністрацією муніципального округу муніципальним утворенням Новоайдаський муніципальний округ Луганської народної республіки», у документах, які знаходяться на зберіганні по особовому складу архівного фонду колгоспу «Зоря» с. Денежникове Новоайдарського району Луганської області, в книгах обліку розрахунків з оплати праці колгоспників наявні такі данні про заробітну плату ОСОБА_3 (так в документах), 1964 року народження, за такий період: 1983 рік: січень – 0, лютий – 0, березень – 0, квітень – 0, травень – 0, червень – 0, липень – 0, серпень – 101,52, вересень – 92,62, жовтень – 99,74, листопад – 90,00, грудень – 90,00; 1984 рік: січень – 90,00, лютий – 91,58, березень – 90,00, квітень – 109,87, травень – 112,50, червень – 101,71, липень – 155,35, серпень – 70,87, вересень – 105,47, жовтень – 153,08, листопад – 137,31, грудень – 90,00; 1985 рік: січень – 41,52, лютий – 90,00, березень – 210,00, квітень – 106,02, травень – 130,97, червень – 179,81, липень – 172,70, серпень – 227,84, вересень – 153,08, жовтень – 67,26, листопад – 77,87, грудень – 126,04; примітка: грошова одиниця, в якій виражена заробітна плата, не вказана; інших даних про заробітну плату ОСОБА_5 в документах вищезазначеного підприємства за 1983-1985 роки немає. 
Відповідно до архівної довідки від 19 серпня 2024 року № 02.2-24/1412, виданої «адміністрацією муніципального округу муніципальним утворенням Новоайдаський муніципальний округ Луганської народної республіки», у документах, які знаходяться на зберіганні по особовому складу архівного фонду колгоспу «Зоря» с. Денежникове Новоайдарського району Луганської області, в книгах обліку розрахунків з оплати праці колгоспників наявні такі данні про стаж ОСОБА_1 (так в документах), 1964 року народження, за такий період: 1986 рік: січень – 124,00, лютий – 157,42, березень – 140,00, квітень – 126,90, травень – 157,17, червень – 160,49, липень – 173,04, серпень – 82,00, вересень – 56,00, жовтень – 0, листопад – 0, грудень – 463,0; 1987 рік: січень – 0, лютий – 0, березень – 0, квітень – 0, травень – 0, червень – 0, липень – 0, серпень – 0, вересень – 0, жовтень – 0, листопад – 0, грудень – 0; 1988 рік: січень – 0, лютий – 0, березень – 0, квітень – 0, травень – 104,00, червень – 124,84, липень – 113,17, серпень – 128,32, вересень – 13,08, жовтень – 206,06, листопад – 109,64, грудень – 283,63; 1989 рік: січень – 112,00, лютий – 412,99, березень – 99,10, квітень – 132,24, травень – 691,24, червень – 41,60, липень – 209,80, серпень – 176,00, вересень – 162,88, жовтень – 145,00, листопад – 151,18, грудень – 739,75; 1990 рік: січень – 141,52, лютий – 1572,23, березень – 123,08, квітень – 2780,93, травень – 619,57, червень – 80,25, липень – 95,89, серпень – 75,56, вересень – 0, жовтень – 937,88 днів, листопад – 528,00, грудень – 0; примітка: грошова одиниця, в якій виражена заробітна плата, не вказана; інших даних про заробітну плату ОСОБА_1 в документах вищезазначеного підприємства за 1986-1990 роки немає. 
Згідно з архівною довідкою від 19 серпня 2024 року № 02.2-24/1413, виданою «адміністрацією муніципального округу муніципальним утворенням Новоайдаський муніципальний округ Луганської народної республіки», у документах, які знаходяться на зберіганні по особовому складу архівного фонду колгоспу «Зоря» с. Денежникове Новоайдарського району Луганської області, в книгах обліку розрахунків з оплати праці колгоспників наявні такі данні про заробітну плату ОСОБА_1 , 1964 року народження, за такий період: 1991 рік: січень – 0, лютий – 0, березень – 536,00, квітень – 0, травень – 0, червень – 65, липень – 0, серпень – 0, вересень – 0, жовтень – 65,00, листопад – 65,00, грудень – 65,00; 1992 рік: січень – 0, лютий – 0, березень – 0, квітень – 0, травень – 0, червень – 0, липень – 0, серпень – 0, вересень – 0, жовтень – 0, листопад – 0, грудень – 0; 1993 рік: січень – 0, лютий – 0, березень – 0, квітень – 0, травень – 0, червень – 15000,00, липень – 0, серпень – 0, вересень – 29000,00, жовтень – 128385,00, листопад – 181000,00, грудень – 178130,00; 1994 рік: січень – 388821,00, лютий – 226024,00, березень – 213382,00, квітень – 246410,00, травень – 307660,00, червень – 187560,00, липень – 310458,00, серпень – 384400,00, вересень – 308400,00, жовтень – 807100,00, листопад – 805770,00, грудень – 1226960,00; 1995 рік: січень – 1890470,00, лютий – 2040000,00, березень – 0, квітень – 0, травень – 0, червень – 0, липень – 0, серпень – 0, вересень – 0, жовтень – 0, листопад – 0, грудень – 0; примітка: грошова одиниця, в якій виражена заробітна плата, не вказана; інших даних про заробітну плату ОСОБА_1 в документах вищезазначеного підприємства за 1991-1995 роки немає.
Відповідно до архівної довідки від 19 серпня 2024 року № 02.2-24/1414, виданої «адміністрацією муніципального округу муніципальним утворенням Новоайдаський муніципальний округ Луганської народної республіки», у документах, які знаходяться на зберіганні по особовому складу архівного фонду КСП «Зоря» с. Денежникове Новоайдарського району Луганської області, в книгах обліку розрахунків з оплати праці працівникам наявні такі данні про заробітну плату ОСОБА_1 , 1964 року народження, за такий період: 1995 рік: січень – 0, лютий – 0, березень – 3030000,00, квітень – 2040000,00, травень – 6998000,00, червень – 4080000,00, липень – 4090000,00, серпень – 9792000,00, вересень – 4080000,00, жовтень – 4837000,00, листопад – 4080000,00, грудень – 9667000,00; 1996 рік: січень – 1469000,00, лютий – 4680000,00, березень – 4680000,00, квітень – 5640000,00, травень – 4886000,00, червень – 6400000,00, липень – 6548000,00, серпень – 7000000,00, вересень – 66,25, жовтень – 74,97, листопад – 81,55, грудень – 53,19; 1997 рік: січень - 66,25, лютий – 125,00, березень – 100,00, квітень – 100,00, травень – 161,00, червень – 49,00 липень – 80,00, серпень – 120,00, вересень – 100,00, жовтень – 166,39, листопад – 126,00, грудень – 65,00; 1998 рік: січень –100,00, лютий – 215,00, березень – 129,00, квітень –100,00, травень – 100,00, червень – 81,00, липень – 1008,00, серпень – 100,00, вересень – 100,00, жовтень – 99,00, листопад – 100,00, грудень – 100,00; 1999 рік: січень –100,00, лютий – 100,70, березень – 100,00, квітень –100,00, травень – 95,52, червень – 104,42, липень – 111,05, серпень – 100,00, вересень – 109,76, жовтень – 100,00, листопад – 100,00, грудень – 100,00; 2000 рік: січень – 434,00, лютий – 100,00, березень – 100,00, квітень – 100,00, травень – 160,00, червень – 0, липень – 0, серпень – 0, вересень – 0, жовтень – 0, листопад – 0, грудень – 0; примітка: грошова одиниця, в якій виражена заробітна плата, не вказана; інших даних про заробітну плату ОСОБА_1 в документах вищезазначеного підприємства немає.
Згідно з архівною довідкою від 19 серпня 2024 року № 02.2-24/1415, виданою «адміністрацією муніципального округу муніципальним утворенням Новоайдаський муніципальний округ Луганської народної республіки», у документах, які знаходяться на зберіганні по особовому складу архівного фонду колгоспу «Зоря» с. Денежникове Новоайдарського району Луганської області, в книгах обліку розрахунків з оплати праці колгоспників наявні такі данні про фактично відпрацьовані дні ОСОБА_3 , 1964 року народження, за такий період: 1983 рік: січень – 0 днів, лютий – 0 днів, березень – 0 дні, квітень – 0 днів, травень – 0 днів, червень – 0 днів, липень – 0 днів, серпень – 27 днів, вересень – 26 днів, жовтень – 25 днів, листопад – 24 дні, грудень – 27 днів; 1984 рік: січень – 26 днів, лютий – 29 днів, березень – 26 днів, квітень – 25 днів, травень – 24 дні, червень – 26 днів, липень – 40 днів, серпень – 13 днів, вересень – 25 днів, жовтень – 27 днів, листопад – 24 дні, грудень – 26 днів; 1985 рік: січень – 27 днів, лютий – 24 дні, березень – 25 днів, квітень – 25 днів, травень – 24 дні, червень – 25 днів, липень – 27 днів, серпень – 43 дні, вересень – 25 днів, жовтень – 10 днів, листопад – 24 дні, грудень – 22 дні; інших даних про роботу ОСОБА_5 в документах вищезазначеного підприємства за 1983-1985 роки немає.
Відповідно до архівної довідки від 19 серпня 2024 року № 02.2-24/1416, виданої «адміністрацією муніципального округу муніципальним утворенням Новоайдаський муніципальний округ Луганської народної республіки», у документах, які знаходяться на зберіганні по особовому складу архівного фонду колгоспу «Зоря» с. Денежникова Новоайдарського району Луганської області, в книгах обліку розрахунків з оплати праці колгоспників наявні такі данні про фактично відпрацьовані дні ОСОБА_1 , 1964 року народження, за такий період: 1986 рік: січень – 23 дні, лютий – 24 дні, березень – 26 днів, квітень – 24 дні, травень – 24 дні, червень – 25 днів, липень – 34 дні, серпень – 19 днів, вересень – 13 днів, жовтень – 0 днів, листопад – 0 днів, грудень – 0 днів; 1987 рік: січень – 0 днів, лютий – 0 днів, березень – 0 днів, квітень – 0 днів, травень – 0 днів, червень – 0 днів, липень – 0 днів, серпень – 0 днів, вересень – 0 днів, жовтень – 0 днів, листопад – 0 днів, грудень – 0 днів; 1988 рік: січень – 0 днів, лютий – 0 днів, березень – 0 днів, квітень – 0 днів, травень – 24 дні, червень – 26 днів, липень – 26 днів, серпень – 27 днів, вересень – 0 днів, жовтень – 33 дні, листопад – 25 днів, грудень – 28 днів; 1989 рік: січень – 26 днів, лютий – 27 днів, березень – 23 дні, квітень – 25 днів, травень – 50 днів, червень – 8 днів, липень – 27 днів, серпень – 27 днів, вересень – 28 днів, жовтень – 25 днів, листопад – 25 днів, грудень – 26 днів;1990 рік: січень – 23 дні, лютий – 27 днів, березень – 20 днів, квітень – 31 день, травень – 48 днів, червень – 11 днів, липень – 17 днів, серпень – 17 днів, вересень – 0 днів, жовтень – 112 днів, листопад – 0 днів, грудень – 0 днів; інших даних про роботу ОСОБА_1 в документах вищезазначеного підприємства за 1986-1990 роки немає.
Згідно з архівною довідкою від 19 серпня 2024 року № 02.2-24/1417, виданою «адміністрацією муніципального округу муніципальним утворенням Новоайдаський муніципальний округ Луганської народної республіки», у документах, які знаходяться на зберіганні по особовому складу архівного фонду колгоспу «Зоря» с. Денежникове Новоайдарського району Луганської області, в книгах обліку розрахунків з оплати праці колгоспників наявні такі данні про фактично відпрацьовані дні ОСОБА_1 , 1964 року народження, за такий період: 1991 рік: січень – 0 днів, лютий – 0 днів, березень – 0 днів, квітень – 0 днів, травень – 0 днів, червень – 0 днів, липень – 0 днів, серпень – 0 днів, вересень – 0 днів, жовтень – 0 днів, листопад – 0 днів, грудень – 0 днів; 1992 рік: січень – 0 днів, лютий – 0 днів, березень – 0 днів, квітень – 0 днів, травень – 0 днів, червень – 0 днів, липень – 0 днів, серпень – 0 днів, вересень – 0 днів, жовтень – 0 днів, листопад – 0 днів, грудень – 0 днів; 1993 рік: січень – 0 днів, лютий – 0 днів, березень – 0 днів, квітень – 0 днів, травень – 0 днів, червень – 0 днів, липень – 0 днів, серпень – 0 днів, вересень – 0 днів, жовтень – 17 днів, листопад – 25 днів, грудень – 27 днів; 1994 рік: січень – 24 дні, лютий – 21 день, березень – 20 днів, квітень – 27 днів, травень – 22 дні, червень – 21 день, липень – 23 дні, серпень – 25 днів, вересень – 26 днів, жовтень – 26 днів, листопад – 26 днів, грудень – 18 днів; 1995 рік: січень – 23 дні, лютий – 24 дні, березень – 0 днів, квітень – 0 днів, травень – 0 днів, червень – 0 днів, липень – 0 днів, серпень – 0 днів, вересень – 0 днів, жовтень – 0 днів, листопад – 0 днів, грудень – 0 днів; інших даних про роботу ОСОБА_1 в документах вищезазначеного підприємства за 1991-1995 роки немає. 
Згідно з архівною довідкою від 19 серпня 2024 року № 02.2-24/1418, виданою «адміністрацією муніципального округу муніципальним утворенням Новоайдаський муніципальний округ Луганської народної республіки», у документах постійного терміну зберігання, які знаходяться на державному зберіганні, є такі дані щодо реформування колгоспу «Зоря»: на загальних зборах колгоспників колгоспу «Зоря» від 23 лютого 1995 року протокол № 1 колгосп «Зоря» реформовано у Колективне сільськогосподарське підприємство «Зоря»; на підставі рішення загальних зборів уповноважених членів Колективного сільськогосподарського підприємства «Зоря» від 30 березня 2000 року протокол № 4 Колективне сільськогосподарське підприємство «Зоря» реформовано у Товариство з обмеженою відповідальністю «Граніт».
Відповідно до архівної довідки від 19 серпня 2024 року № 02.2-24/1419, виданої «адміністрацією муніципального округу муніципальним утворенням Новоайдаський муніципальний округ Луганської народної республіки», у документах, які знаходяться на зберіганні по особовому складу Колективного сільськогосподарського підприємства «Зоря» с. Денежникове Новоайдарського району Луганської області, наявні такі данні про стаж роботи ОСОБА_1 , 1964 року народження, за такий період: згідно з відомостями нарахування заробітної плати працівникам Колективного сільськогосподарського підприємства «Зоря» за 1995-2000 роки ОСОБА_1 працювала з березня 1995 року по травень 2000 року.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з того, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Також суд зазначив, що при обставинах, що склались у зв`язку з тимчасовою окупацією певних територій Луганської області, відмова відповідачем - органом державної влади позивачу - фізичній особі у реалізації її права на отримання пенсії з підстави видачі уточнюючої страховий стаж довідки підприємством, що розташоване на тимчасово непідконтрольній українській владі території, порушує баланс між конституційним правом позивача на соціальне забезпечення та завданням відповідача щодо перевірки правильності нарахування пенсії.
Оцінка суду.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
На підставі частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV (далі Закон № 1058, у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) та Законом України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII, у редакції на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 8 Закону № 1058 право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Відповідно до абзаці 1 частини першої статті 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. (абз. 1 ч. 2 ст. 24 Закону № 1058)
На підставі статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі – Порядок № 637 (тут і надалі посилання на норми Поряду № 637 наводяться в редакції, чинній на час звернення позивача з заявою про призначення пенсії)), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Документи можуть бути подані в електронному вигляді з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису. Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.
У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків (пункт 2 Порядку № 637).
Згідно з абзацом першим пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Тобто, надання довідки підприємства, установи або організації для підтвердження стажу роботи необхідне лише у таких випадках: або за відсутності трудової книжки як такої, або за відсутності необхідних записів у трудовій книжці, або у разі наявності у трудовій книжці неправильних чи неточних записів про періоди роботи.
При цьому, страховий стаж, набутий до 01 січня 2004 року, підтверджується трудовою книжкою та документами, визначеними Порядком № 637, а страховий стаж, набутий після 01 січня 2004 року, підтверджується довідкою з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
З трудової книжки колгоспника від 30 липня 1981 року (дата заповнення) серії НОМЕР_1 слідує, що:
02 серпня 1983 року позивач прийнята в члени колгоспу «Зоря» на посаду бухгалтера на підставі протоколу від 02 серпня 1983 року № 13 (запис № 4);
колгосп «Зоря» перейменовано у Колективне сільськогосподарське підприємство «Зоря» відповідно до рішення загальних зборів колгоспників від 23 лютого 1995 року протокол № 1 (запис без порядкового номера);
02 червня 2000 року позивач звільнена відповідно до пункту 5 статті 36 за переведенням у зв`язку з реформуванням Колективного сільськогосподарського підприємства «Зоря» у Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Граніт» відповідно до протоколу від 02 червня 2000 року № 6 (запис № 5).
Судом встановлено, що запис про звільнення позивача з Колективного сільськогосподарського підприємства «Зоря» засвідчено печаткою підприємства. Разом з цим, на цей час дійсно неможливо встановити назву підприємства, яке засвідчило своєю печаткою запис про звільнення позивача.
Також у трудовій книжці колгоспника від 30 липня 1981 року (дата заповнення) серії НОМЕР_1 наявні такі записи щодо трудової участі позивача у громадському господарстві (сторінки 18-21):
1984 рік: прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві – 240, виконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві – 311, підстава внесення відомостей – особовий рахунок № 1;
1985 рік: прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві – 240, виконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві – 301, підстава внесення відомостей – особовий рахунок № 1;
1986 рік: прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві – 240, виконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві – 240, підстава внесення відомостей – особовий рахунок № 1;
1987 рік – перебування у декретній відпустці, підстава внесення відомостей – особовий рахунок; 
1988 рік: прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві – 240, виконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві – 241, підстава внесення відомостей – особовий рахунок;
1989 рік: прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві – 240, виконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві – 315, підстава внесення відомостей – особовий рахунок № 1;
1990 рік: прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві – 240, виконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві – 164, причина невиконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві – перебування у декретній відпустці, підстава внесення відомостей – особовий рахунок № 2;
1991 рік – перебування у декретній відпустці; 
1992 рік – перебування у декретній відпустці;
1993 рік: прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві – 240, виконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві – 69, причина невиконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві – перебування у декретній відпустці, підстава внесення відомостей – особовий рахунок № 2;
1994 рік: прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві – 240, виконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві – 304, підстава внесення відомостей – особовий рахунок № 1;
1995 рік: прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві – 240, виконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві – 267, підстава внесення відомостей – особовий рахунок № 1;
1996 рік: прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві – 240, виконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві – 291, підстава внесення відомостей – особовий рахунок № 1;
1997 рік: прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві – 240, виконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві – 308, підстава внесення відомостей – особовий рахунок № 2;
1998 рік: прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві – 240, виконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві – 304, підстава внесення відомостей – особовий рахунок № 1;
1999 рік: прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві – 210, виконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві – 303, підстава внесення відомостей – особовий рахунок № 1;
2000 рік: прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві – 77, виконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві – 123, підстава внесення відомостей – особовий рахунок № 1.
Тобто, у трудовій книжці колгоспника, виданій на ім`я позивача, наявна інформація щодо виконання позивачем річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві та підстава внесення відомостей – особові рахунки (№ 1, № 2 та без номеру). Разом з цим, дати таких особових рахунків дійсно не зазначені.
Порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58).
Станом на час трудової діяльності позивача, діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена 20.06.1974 № 162 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (далі - Інструкція № 162), пункти 2.2, 2.3 та 4.1 якої містять положення, подібні положенням пункту 2.2, 2.4 та 4.1 Інструкції № 58.
Пунктом 1.4 Інструкції № 162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС віл 06.09.1973 № 656 "Про трудові книжки працівників та службовців" (далі - Порядок № 656) та цією Інструкцією.
Згідно з пунктом 2.2 Інструкції № 162 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по-батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Пунктом 2.4 Інструкції № 58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
На підставі пункту 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Відповідно до пункту 18 Порядку № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Крім того, аналогічні норми містяться і у постанові Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників" № 301, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Таким чином, законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення періодів роботи до його страхового (пільгового) стажу і на отримання пенсії з їх врахуванням.
Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.
Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а.
Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки, тому відсутні підстави для неврахування спірних періодів до страхового (пільгового) стажу позивача.
Отже, період роботи позивача з 02 серпня 1983 року по 02 червня 2000 року працювала у колгоспі «Зоря», яке в подальшому перейменоване у Колективне сільськогосподарське підприємство «Зоря», бухгалтером (спірний страховий стаж на зазначеному підприємстві становить з 02 серпня 1983 року по 11 листопада 1986 року, з 12 листопада 1989 року по 02 жовтня 1990 року та з 03 жовтня 1993 року по 31 грудня 1998 року) протиправно не зараховано відповідачем до страхового стажу при вирішенні питання про призначення пенсії.
Щодо доводів відповідача про неможливість врахування наданих позивачем довідок, оскільки вони видані установою, яка знаходиться на непідконтрольній території, суд зазначає наступне.
Указом Президента України № 405/2014 від 14.04.2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України»
Статтею 1 Закону України від 02.09.2014 № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 № 05/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України; територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14.04.2014 № 405/2014.
Розпорядженням КМУ від 02.12.2015 № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до яких віднесено м. Донецьк Донецької область.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085 (в редакції розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.02.2018 № 79-р) затверджено Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, до якого включено м. Ровеньки Луганської області.
Україною, відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014 № 1207-VII та постанови Верховної Ради України "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями" від 17.03.2015 № 254-VIII, територію Автономної Республіки Крим та окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської області, визнано тимчасово окупованими територіям.
Згідно з частиною другою та частиною третьою статті 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.
Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.
В 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».
Європейський суд з прав людини розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді Європейського суду з прав людини, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».
При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.
Суд також вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі «Ковач проти України» від 07.02.2008, пункт 59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19.10.2004, пункт 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13.01.2011, пункт 54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014 тощо).
Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.
Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.
Враховуючи викладене, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на території проведення антитерористичної операції, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване їй право на пенсійне забезпечення.
На підставі викладеного, суд вважає, що за обставин, що склались у зв`язку з тимчасовою окупацією певних територій Луганської області, відмова відповідачем - органом державної влади, позивачу - фізичній особі, у реалізації його права на зарахування періодів його роботи до страхового стажу з підстави видачі підтверджуючих первинних документів установами, розташованими на непідконтрольній українській владі території, не є пропорційною меті, якої намагався досягти відповідач цією відмовою, та така відмова порушує баланс між конституційним правом позивача на соціальне забезпечення та завданням відповідача щодо перевірки правильності призначення пенсії.
Враховуючи записи в трудовій книжці позивача, суд зазначає, що довідки на підтвердження спірного періоду роботи позивача, видані установою, зареєстрованою на окупованій територій, мають бути враховані пенсійним органом при розрахунку страхового стажу позивача.
Крім того, з огляду на приписи п. 4.7 Порядку № 22-1 відсутність у пенсійного органу можливості реалізувати свої повноваження щодо перевірки достовірності даних, наведених у довідках про пільговий характер роботи позивача, не може позбавляти позивача права на належне пенсійне забезпечення.
Проте, за приписами законодавства, саме пенсійний орган наділений повноваженнями вимагати додаткові документи від підприємств, організацій і окремих осіб.
Отже, у разі сумніву щодо достовірності відомостей, зазначених у довідках, відповідач мав право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також був зобов`язаний роз`яснити позивачу право надати додаткові первинні документи, які підтверджують страховий стаж позивача у спірний період.
Щодо доводів відповідача про втручання в дискреційні повноваження пенсійного органу суд зазначає наступне.
Згідно зі змісту Рекомендації № R(80) 2 Комітету Міністрів державам - членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснити з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень, те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб`єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящих в ієрархії нормативно - правовим актам. Суб`єкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами (дискреційні повноваження). Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта влади виходить за межи завдань адміністративного судочинства.
Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Право на судовий захист гарантовано статтею 55 Конституції України.
Відповідно до статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Тобто, для того, щоб особа могла реалізувати своє право на судовий захист, необхідно встановити, що оскаржуваними рішенням чи діянням суб`єкта владних повноважень порушено права, свободи чи інтереси саме цієї особи або особи в інтересах якої вона звертається.
При цьому, як зазначив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Так, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. 
Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".
Натомість, у даній справі, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд, зокрема, за наявності в особи необхідного страхового стажу та за умови досягнення нею 60-річного віку, призначати пенсію за віком чи відмовляти в її призначенні.
Отже, правомірним у даному випадку є лише один варіант поведінки, залежно від фактичних обставин, а саме – призначити позивачу пенсію за віком.
Таким чином, з огляду на протиправну поведінку відповідача, який відмовив позивачу зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 02 серпня 1983 року по 11 листопада 1986 року, з 12 листопада 1989 року по 02 жовтня 1990 року та з 03 жовтня 1993 року по 31 грудня 1998 року бухгалтером у колгоспі «Зоря», перейменованого у Колективне сільськогосподарське підприємство «Зоря», суд вважає правильним обраний судом першої інстанції спосіб захисту порушеного права позивача - зобов`язання пенсійного органу призначити ОСОБА_1 за її заявою від 09 вересня 2024 року, поданою через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України, пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 20 червня 2024 року, зарахувавши до страхового стажу вищенаведені періоди роботи.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення адміністративного позову.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційної скарги є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Як визначено пунктом 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Згідно з пунктом 2 частини п`ятої 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Отже зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року у справі № 360/1127/24 – залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року у справі № 360/1127/24 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення 20 березня 2025 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст. 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 20 березня 2025 року.

Головуючий суддя                                                                      І.Д. Компанієць

Судді                                                                                          А.В. Гайдар

                                                                                          І.В. Геращенко