ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/25317/24	Головуючий у 1-й інстанції   Ромазан В.В. 	
Провадження № 22-ц/817/435/25 	Доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2025 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Храпак Н.М. 
суддів -  Гірський Б. О., Костів О. З., 

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу № 607/25317/24 за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Акцент-Банк», інтереси якого представляє адвокат Омельченко Євген Володимирович на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 січня 2025 року, ухваленого суддею Ромазаном В.В., повний текст якого складено 04 лютого 2025 року, у справі за позовом акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В:
у листопаді 2024 року АТ «Акцент-Банк», звернулось у суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 16.09.2016 року у розмірі 42611,91 грн, яка складається з наступного: 36203,14 грн заборгованість за кредитом, 6408,77 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 16 вересня 2016 року ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг А-Банку відповідачем ініційовано встановлення кредитного ліміту на його банківський рахунок та отримання платіжної картки, як засобу доступу до вказаного рахунку. Відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг у А-Банку разом з Умовами та правилами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. АТ «А-Банк» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, відповідно до умов Договору. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 09.11.2024 року має заборгованість в сумі – 42 611,91 гривень, яка складається з : 36 203,14 гривень - заборгованість за кредитом; 6 408,77 гривень - заборгованість за відсотками, яку просить стягнути на його користь .
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 січня 2024 року позов АТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 16.09.2016 року у розмірі 33 671 грн 91 коп.
У решті вимог, відмовлено.
       В апеляційній скарзі представник АТ “А-Банк” - адвокат Омельченко Є.В. просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 січня 2025 року в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
       В обґрунтування апеляційної скарги представник заявника зазначив, що не заслуговують на увагу посилання суду першої інстанції на відсутність підпису позичальника на Умовах і Правилах надання банківських послуг та тарифах, оскільки відповідач в Анкеті-Заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку підтвердив під розпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті банку.
       Як вбачається з розрахунку заборгованості, боржник користувався кредитом, значить ознайомився з умовами і правилами надання банківських послуг в А-Банку і погодився з ними, оскільки даний кредитний договір є договором оферти.
       Банком, станом на час укладення договору, на виконання відповідних положень Закону України “Про захист прав споживачів”, надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Враховуючи, що законом не встановлений обов`язок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, доказом наявності факту виконання вимог Закону України “Про захист прав споживачів” є положення ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладення договору дією та сплата періодичних платежів.
       Своїм підписом під прочитаним кредитним договором позичальник підтвердив факт виконання банком усіх переддоговірних формальностей.
       Щодо відмови у стягненні процентів посилається на те, що позичальник отримав кредитну картку та скористався кредитними коштами, тому погодився з умовами, що діяли на момент зняття коштів та повинен сплачувати відсотки.         Щодо сумнівів суду відносно розрахунку заборгованості, то вони є необґрунтованими, оскільки на підтвердження вірності розрахунку банк надавав банківську виписку.
Представник ОСОБА_1 - адвокат Гребенар О.В. подав відзив на апеляційну скаргу представника АТ “А-Банк” - адвоката Омельченка Є.В., у якому зазначив, що задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції врахував часткову сплату відповідачем на користь позивача заборгованості за кредитним договором та судового збору та відмовив тільки в тій частині, що була сплачена ОСОБА_1 .
Суд керувався тим, що відповідачем в судовому засіданні було надано копії платіжних інструкцій від 25.01.2025 року № 0.0.4156392833.1, згідно якої ОСОБА_1 сплатив позивачу у рахунок погашення боргу 8940 грн. Також згідно платіжної інструкції № 0.0.4155991819.1 від 15.01.2025 відповідачем сплачено позивачу суму судового збору у розмірі 3028 грн.
Зазначає, що під час розгляду справи відповідач не заперечував щодо позовних вимог, визнав їх частково та погодився із сумою нарахованого йому боргу, однак, пояснив, що ним у рахунок погашення боргу 25.01.2025 уже сплачено АТ «А-Банк» 8940 грн, та 3028 грн суму судового збору, які він просив врахувати при вирішенні справи.
Вважає безпідставними посилання в апеляційній скарзі на судову практику Верховного Суду, оскільки вона не відноситься до даної справи та не є аналогічною. Твердження про неврахування судом першої інстанції відсотків за користування кредитом не підтверджені належними доказами.
Крім того, відповідачем вже після ухвалення 30.01.2025 рішення суду було здійснено повне погашення заборгованості за кредитом, що стверджується квитанцією від 20.02.2025 № 0.0.4206139484.1 на суму 33672 грн. 
       Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором, розмір яких не перевищує тридцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
       Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
       Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Судом встановлено, що 16.09.2016 відповідач ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, з метою укладання кредитного договору та отримання кредитної картки. На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг А-Банку, відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета - заява про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг в А-Банку разом з Умовами та правилами, тарифами, що викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (а.с. 9).
ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_1 , та видано наступні картки: № НОМЕР_2 , строком дії до грудня місяця 2024 року та №  НОМЕР_3 , строком дії до березня місяця 2022 року (а.с. 26).
Згідно із довідкою за лімітами, наданою позивачем, кредитний ліміт з 14.10.2016 періодично збільшувався, а з 30.10.2024 встановлений у розмірі 46040 грн.
АТ «Акцент-Банк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі, відповідно до умов Договору.
Факт використання відповідачем наданих йому на виконання спірного кредитного договору позивачем кредитних коштів, підтверджується розрахунком заборгованості, доданим до позовної заяви та випискою по картці за період з 16.09.2016 по 09.11.2024, з якого вбачається, що відповідач користувався наданими йому Банком коштами, здійснюючи періодичне зняття їх та поповнення банківської карти за наданим йому кредитом.
Відповідач належним чином свої зобов`язання не виконував, внаслідок чого за станом на 09.11.2024 виникла заборгованість у загальному розмірі 42611,91 грн, яка складається із заборгованості за кредитом – 36 203,14 грн, заборгованості по відсотках – 6 408,77 грн.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції врахував сплачену відповідачем суму заборгованості у розмірі 8940 грн.
Такий висновок суду, на думку колегії суддів, відповідає обставинам справи та ґрунтується на нормах чинного законодавства.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України з а кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Матеріалами справи встановлено, що 16.09.2016 відповідач ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, з метою укладання кредитного договору та отримання кредитної картки. На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг А-Банку, відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку.
ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_1 , та видано наступні картки: № НОМЕР_2 , строком дії до грудня місяця 2024 року та №  НОМЕР_3 , строком дії до березня місяця 2022 року.
ОСОБА_1 в суді першої інстанції не заперечував щодо позовних вимог, визнав їх частково та погодився із сумою нарахованого йому боргу. Також ним було сплачено 8940 грн заборгованості за кредитним договором, що підтверджується платіжною інструкцією № 0.0.4156392833.1 від 25 січня 2025 року.
Не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не було стягнуто із відповідача на користь Банку відсотки за користування кредитом, оскільки, як вбачається із судового рішення, суд взяв до уваги усю суму заборгованості, визначену Банком, згідно поданого ними розрахунку та відняв лише суму, сплачену відповідачем під час розгляду справи, на погашення кредиту (42611,91 грн - 8940 грн = 33671,91 грн).
Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанцій не спростовують, не дають підстав для того, що рішення суду першої інстанції прийняте без додержання норм матеріального і процесуального права. 
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу АТ «Акцент-Банк», інтереси якого представляє адвокат Омельченко Є,В., слід залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 січня 2025 року — залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Враховуючи те, що за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції залишається без змін, перерозподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України не здійснюється. 
Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, - 

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк», інтереси якого представляє адвокат Омельченко Євген Володимирович, залишити без задоволення.
       Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 січня 2025 року залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 

Головуюча                                                                 Н.М. Храпак

Судді:                                                                         Б.О. Гірський

                                                                                       О.З. Костів