ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/8258/22                                                                   Суддя (судді) першої інстанції: Горобцова Я.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  05 червня 2025 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів Епель О.В., Файдюка В.В.,  розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області, як відокремленого підрозділу ДПС на рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області    про визнання протиправними дій, стягнення коштів,
                                                  В С Т А Н О В И В:
Рух справи.
06.06.2022 ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, який у подальшому через ліквідацію останнього, був направлений на розгляд до Київського окружного адміністративного суду, до Головного управління державної податкової служби у Київській області (надалі - ГУ ДПС у Київській області) про визнання протиправними дії (бездіяльність) відповідача щодо невиплати позивачу заборгованості із заробітної плати за період з березня по серпень 2019 року та про стягнення з відповідача заборгованість із заробітної плати за період з березня 2019 року по серпень 2019 року у розмірі 4  835, 85 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачем надано відповідні докази на підтвердження наявності заборгованості.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 11.11.2024 позовні вимоги задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність відповдіача щодо невиплати позивачу заборгованості із заробітної плати у розмірі 3963, 81 грн. за період з березня по серпень 2019 року та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість із заробітної плати за період з березня 2019 року по серпень 2019 року у розмірі 3963, 81 грн. У задоволенні решти позовних вимог  відмовлено. 
Приймаючи таке рішення суд першої інстанції виходив з того, позовні вимоги ґрунтуються на нормі закону, а розмір заборгованості підтверджено відповідним та належним доказом.
Позивач судове рішення суду в частини відмовлених позовних вимог не оскаржив.
Апеляційну скаргу подано відповідачем, в якій наголошено на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та просить скасувати його та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що заборгованість виникла через невиплату позивачу заробітної плати іншою юридичною особою, а саме Головним управлінням державної фіскальної служби у Київській області, яке не є ліквідованим, а відповідач не є належним відповідачем у цій справі, через що просить відмовити у задоволені позовних вимог.
Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому наголошує на правильності висновків суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, а щодо доводів апелянта з приводу неправильності визначення позивачем відповідача у цьому спорі зазначив, що відповідач у податковій сфері є правонаступником Головним управлінням державної фіскальної служби у Київській області, внаслідок чого несе відповідальність за всі фінансові зобов`язання перед працівниками та іншими суб`єктами, що виникли до моменту реорганізації зазначеної установи. Назначене підтверджено судовою практикою Верховного Суду.
Справу розглянуто у порядку письмового провадження.
Розгляд справи продовжувався з поважних причин.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке. 

Обставини справи.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що Наказом ГУ ДФС у Київській області від 14.03.2019 №222-о «Про призначення ОСОБА_1 » позивача було призначено з 15.03.2019 на посаду начальника відділу погашення боргу Броварського управління ГУ ДФС у Київській області і взято до уваги раніше присвоєне спеціальне звання.
Наказом Державної податкової адміністрації України №90-о від 31.01.2000 позивачу було присвоєне спеціальне звання Державний радник податкової служби ІІІ (третього) рангу.
Плановою ревізією фінансово-господарської діяльності Головного управління ДФС у Київській області за період з 01.01.2019 по 31.05.2020, проведеною Північним офісом Держаудитслужби встановлено, що в порушення пункту  343.2 статті 343 Податкового кодексу України  за період з березня по серпень 2019 року надбавка за спеціальне звання начальнику відділу з погашення боргу ГУ ДФС у Київській області не нараховувалась та не виплачувалась, що призвело до недоотримання ОСОБА_1 заробітної плати на загальну суму 3  963, 81 грн та не нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 872, 04 грн, в порушення вимог  Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
За результати цієї ревізії було скаледно акт № 071-30/408 від 10.09.2020 (а.с.7).
Посилаючись на зазначену перевірку позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вищенаведені обставини підтверджені належними, достатніми та допустимим доказами, і не є спірними.

Нормативно-правове обґрунтування.
Відповідно до ч. 2  ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до вимог  статті 343 ПК України  посадовим особам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальних органів та державних податкових інспекцій присвоюються такі спеціальні звання: головний державний радник податкової служби; державний радник податкової служби I рангу; державний радник податкової служби II рангу; державний радник податкової служби III рангу; радник податкової служби I рангу; радник податкової служби II рангу; радник податкової служби III рангу; інспектор податкової служби I рангу; інспектор податкової служби II рангу; інспектор податкової служби III рангу; інспектор податкової служби IV рангу; молодший інспектор податкової служби.
Положення про спеціальні звання та порядок їх присвоєння, співвідношення з рангами державних службовців, розмір надбавок за спеціальне звання затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 № 757 «Деякі питання оплати праці працівників Державної фіскальної служби та її територіальних органів»  визначено розмір надбавки до посадових окладів за спеціальне звання, яке складає для державного радника податкової та митної справи III рангу 800, 00 гривень.
Відповідно до статті 47 Кодексу законів про працю України (тут і далі - КЗпП України,  в редакції, чинній на момент звільнення позивача зі служби та виключення зі списків особового складу) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.
За приписами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Згідно з частиною другою     статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Висновки. 
Отже, матеріалами справи підтверджено, що позивачу під час його роботи у податковому органі, на посаді начальника відділу з погашення боргу ГУ ДФС у Київській області, у період з березня по серпень 2019 рок не нараховувалась і не була виплачена надбавка за спеціальне звання  внаслідок чого недоплата становить 3  963, 81 грн.
Вказане підтверджено актом ревізії № 071-30/408 від 10.09.2020, що є належним доказом та допустимим. 
Враховуючи вищевикладені норми закону та встановлені обставини висновок суду про стягнення вказаної суми є обґрунтованим.  
Проте, суд першої інстанції визнав протиправною бездіяльність відповдіача щодо невиплати позивачу заборгованості із заробітної плати у розмірі 3963, 81 грн. за період з березня по серпень 2019 року, з чим не погоджується суд апеляційної інстанції, оскільки згідно матеріалів справи вбачається і не заперечується позивачем, що зазначена  надбавка за спеціальне звання   не нараховувалсь і не виплачивалась у період березня 2019 року по серпень 2019 року, коли позивач працював в ГУ ДФС у Київській області, внаслідок чого відсутні протиправні дії відповідача ГУ ДПС у Київській області.
За таких обставин доводи апелянта заслуговують часткової уваги, що відповідач є правонаступником ГУ ДФС у Київській області  в частині щодо відповідальності, проте протиправність у діях працівників ГУ ДПС у Київській області щодо ненерахування позивачу надбавки відсутні.
Так, наказом Державної податкової служби України від 30.09.2020 № 529 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» (далі - Наказ № 529) утворено як відокремлені підрозділи Державної податкової служби територіальні органи за переліком згідно з додатком, у тому числі Головне управління ДПС у Київській області.
Згідно з наказом Державної податкової служби України від 24.12.2020 № 755 «Про початок забезпечення здійснення територіальними органами ДПС повноважень та функцій», здійснення територіальними органами ДПС, утвореними як її відокремлені підрозділи згідно з наказом ДПС від 30.09.2020 № 529, повноважень та функцій територіальних органів ДПС, що ліквідуються відповідно до п. 1 Постанови № 893, розпочато з 01.01.2021.
З метою реалізації Постанови № 893 та враховуючи Наказ № 529, Державною податковою службою України видано наказ від 12.11.2020 № 643 «Про затвердження положень про територіальні органи ДПС» та регламентовано, що кожен територіальний орган ДПС, утворений як її відокремлений підрозділ, є правонаступником майна, прав та обов`язків відповідного територіального органу ДПС, що ліквідується.
Отже, такі посилання суду першої інстанції на вказані норми є правильними, проте, відповідач у 2019 не нараховував заробітну плату позивачу внаслідок чого протиправних дій не вчиняв.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині.
Відповідно до ч.ч. 1, 2  ст. 77 КАС України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апелянта заслуговують уваги частково з огляду на встановлені обставини та подання сторонами відповідних доказів. 
Щодо всіх інших доводів сторін колегія суддв наголошує, що враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».
Згідно зі  ст. 6 КАС України  та  ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таки чином, доводи апелянта заслуговують частковій увазі, рішення суду першої інстанції скасуванню в частині задоволених позовних вимог, оскільки судом першої інстанції     при винесенні оскаржуваного рішення неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не у повній мірі відповідають обставинам справи,
Статтею 317 КАС України визначені підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні рішення. 
Отже, рішення Київського окружного адміністративного суду від 11.11.2024 р. у справі в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправними дій (бездіяльність) відповідача щодо невиплати позивачу заборгованості із заробітної плати за період з березня по серпень 2019 року підлягає скасуванню, а в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості із заробітної плати за період з березня 2019 року по серпень 2019 року у розмірі 3963,81 грн. залишенню без змін.
Керуючись статтями 308, 309, 310, 313, 315, 317, 321. 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

                                           П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області, як відокремленого підрозділу ДПС, на рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області    про визнання протиправними дій, стягнення коштів  - задовольнити частково.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області    про визнання протиправними дій скасувати в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправними дій (бездіяльність) відповідача щодо невиплати позивачу заборгованості із заробітної плати за період з березня по серпень 2019 року, у задоволенні цих позовних вимог відмовити.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 р. у справі в іншій частині щодо задоволення позовних вимог про стягнення з Головного управління Державної податкової служби у Київській області  на користь ОСОБА_1 заборгованості із заробітної плати за період з березня 2019 року по серпень 2019 року у розмірі  3963, 81 грн. - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.1 ст.263, п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

                                                                                                                                                                                                                                     
Колегія суддів:                                                                                         О.В. Карпушова  

                                                                                                    О.В. Епель

                                                                                                    В.В. Файдюк