ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2025 року	Львів	Справа № 500/469/24 пров. № А/857/24916/24	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді –                                       Носа С. П., 
суддів –                                                            Кухтея Р. В., Гуляка В. В.;

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Тернопільської міської ради на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2024 року у справі № 500/469/24 (головуюча суддя Подлісна І. М., м. Тернопіль, повний текст судового рішення складено 23.08.2024) за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Обслуговуючий кооператив «Гаражний кооператив «Тернобуд» про визнання протиправним та скасування рішення,- 

       ВСТАНОВИВ:

24 січня 2024 року Тернопільським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Обслуговуючий кооператив «Гаражний кооператив «Тернобуд» про визнання протиправним та скасування рішенням сесії Тернопільської міської ради №8/32/134 від 03.11.2023 року.
В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що рішенням сесії Тернопільської міської ради №8/32/134 від 03.11.2023 року було вирішено відмовити гр. ОСОБА_1 в наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,0026 га у власність для будівництва та обслуговування індивідуального гаража № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 . Позивач вважав таке рішення відповідача протиправним та просив його скасувати.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2024 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Тернопільської міської ради №8/32/134 від  03 листопада 2023 року № 8/32/134 «Про розгляд клопотання гр. ОСОБА_1 ». Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільської міської ради сплачений судовий збір в розмірі 1211 грн 20 копійок, відповідно до квитанції від 22 січня 2024 року.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідачем – Тернопільською міською радою, подано апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою в позові відмовити повністю.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що при розгляді заяви позивачки встановлено відсутність згоди належного землекористувача, а сама керівника гаражного кооператив «Тернобуд» ОСОБА_2 . З урахування вищевикладеного рішенням сесії Тернопільської міської ради №8/32/134 від 03.11.2023 року було вирішено відмовити гр. ОСОБА_1 в наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,0026 га у власність для будівництва та обслуговування індивідуального гаража № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 .
Позивачем надіслано до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в якому висловлено прохання відмовити в задоволенні апеляційної скарги.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції в порядку ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін з таких підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Встановлено, що 01 вересня 2023 року до Тернопільської міської ради позивачем був скерований інформаційний запит з наступними питаннями: Чи передбачено генеральним планом розбудови м. Тернополя будівництво багатоквартирних житлових будинків за адресою: м. Тернопіль, вулиця Тролейбусна, кадастровий №6110100000:13:006:0042? Якщо так, то надати копію рішення Тернопільської міської ради з цього приводу. Надати викопіювання з плану міста в масштабі 1:2000 та копію плану земельної ділянки в масштабі 1:500.
Листом від 11.09.2023 року Тернопільська міська рада запропонувала отримати відповідь на поставлені питання шляхом зверненню до державного підприємства «ДІПРОМІСТО».
13 вересня 2023 року позивачем до Державного підприємства «Український державний науково-дослідний інститут проектування міст «ДНІПРОМІСТО» імені Ю.М. Білоконя засобами електронного зв`язку був надісланий інформаційний запит. 
У відповідь на запит позивача ДП «ДІПРОМІСТО» надано відповідь листом від 14.11.2023 №1-1045, згідно якого не можливо визначити місце знаходження ділянки з кадастровим номером 6110100000:13:006:0042 за адресою АДРЕСА_2 , враховуючи те, що Публічна кадастрова карта України заблокована для загального користуванню під час воєнного стану.
Згідно карти Google будинок з адресою АДРЕСА_1 знаходиться на ділянці, що визначена в проекті містобудівної документації «Внесення змін до генерального плану м. Тернополя та «Плану зонування території м. Тернопіль», як ділянка громадської забудови (зона розміщення культових та обрядових споруд).
На топографічній зйомці масштабу 1:2000, яка була надана Тернопільською міською радою, будівля за адресою вул.Тролейбусна, 5а знаходиться в межі комунально-складської зони.
У складі генерального плану не передбачене розміщення конкретних об`єктів будівництва, а лише визначаються території з відповідним функціональним призначенням.
Рішенням сесії Тернопільської міської ради №8/32/134 від 03.11.2023 року було вирішено відмовити гр. ОСОБА_1 в наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,0026 га у власність для будівництва та обслуговування індивідуального гаража № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 .
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Статтею 38 Земельного кодексу України передбачено, що до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування.
За приписами   статті 39 Земельного кодексу України   використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.
Згідно зі   статтею 40 Земельного кодексу України   громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.
Відповідно до частин 1 та 2   статті 116 Земельного кодексу України   громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Відповідно до частин 6 та 7 статті 118 Земельного кодексу України   громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених   статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених   статтею 122 цього Кодексу   розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Згідно з пунктом «д» частини 1   статті 121 ЗК України   громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара. 
Отже, частиною 7   ст.118 ЗК України   передбачено підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, перелік яких є вичерпним, а саме: підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проєктів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень   ст. 118 ЗК України.
Тобто, якщо особа, яка звернулась до відповідного органу місцевого самоврядування та виконала усі передумови для отримання відповідного дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність, то відповідно підстави для відмови у наданні такого дозволу відсутні.
Разом з тим,   колегія суддів враховує, що у разі прийняття рішення про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність одночасно вирішується питання про надання земельної ділянки у власність. Однак, отримання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є безумовним свідченням позитивного рішення про її надання у власність чи користування.
Згідно з приписами ст.79-1 ЗК України метою надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельних ділянок є формування земельної ділянки, яке полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
Під час розробки проєкту, серед іншого, визначаються (узгоджуються) межі земельної ділянки та з`ясовується наявність правових та фактичних перешкод для надання її у власність. Ці обставини повинні враховуватися органом, що розпоряджається землями, під час затвердження проєкту та надання земельної ділянки у власність, а не на стадії надання дозволу на розробку проєкту землеустрою.
Водночас надання дозволу на розробку проєкту відведення не гарантує, що проєкт буде затверджено відповідною радою. Якщо буде виявлено обставини, що за законом є підставами для відмови у затвердженні проєкту, рада має право відмовити у затвердженні.
Дослідивши зміст оскаржуваного рішення Тернопільської міської ради №8/32/134 від  03 листопада 2023 року «Про розгляд клопотання гр. ОСОБА_1 », суд встановив, що позивачу відмовлено у наданні дозволу на складання проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,0026 га. для будівництва і обслуговування гаража № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 без зазначення будь яких причин такої відмови. 
У рішенні Тернопільської міської ради від 03.11.2023 №8/32/134, як у мотивувальній, так і у резолютивній частинах відсутня вмотивована відмова від надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, хоча правила ст. 118 ЗК України зобов`язують орган місцевого самоврядування вичерпно мотивувати таку відмову безпосередньо у тексті свого сесійного рішення.
Відсутність у оскаржуваному рішенні мотивів відмови у задоволенні клопотання позивача не дозволяє перевірити обгрунтованість такого рішення, однак свідчить про порушення вимог ст. 118 ЗК України при його прийнятті.
Колегія суддів зазначає, що обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки вмотивованого рішення про надання погодження або відмову у його погодженні з наведенням усіх підстав такої відмови.
Тобто, за результатами розгляду, зокрема, заяв про надання погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, Тернопільською міською радою повинно прийматися відповідне мотивоване рішення про надання погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову в його наданні.
Підставою для відмови у задоволенні заяви позивачки можуть бути лише визначені законом обставини. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд - розглянути заяву, або ж ні, прийняти рішення про задоволення заяви, або ж рішення про відмову у її задоволенні.
Визначальним є те, що у кожному конкретному випадку звернення особи із заявою, з урахуванням фактичних обставин, згідно із законом існує лише один правомірний варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.
При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень та підстав перелічених у   ст.118 ЗК України   у разі прийняття рішення про відмову у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність, закріпленим у ч.3   ст.2 КАС України   критеріям, за загальним правилом, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Враховуючи дані обставини колегія суддів вважає, що винесене судом першої інстанції рішення, яким задоволено позовні вимоги, законне та обгрунтоване.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 241, 250, 308, 311, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                     ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу Тернопільської міської ради – залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2024 року у справі № 500/469/24 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий суддя	 	С. П. Нос 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	В. В. Гуляк