ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 р. 	Справа № 480/1284/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Макаренко Я.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 12.03.2025, головуючий суддя І інстанції: О.В. Соп`яненко, м. Суми, повний текст складено 12.03.25  по справі № 480/1284/25
за позовом                ОСОБА_1  
до               Головного управління Національної поліції в Сумській області                       
про визнання дій та бездіяльності протиправними, скасування наказу та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі за текстом – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Сумській області (далі за текстом – ГУНП в Сумській області, відповідач), у якому просив суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Сумській області, яке без згоди позивача та без попереднього погодження з виборним органом Об`єднаної профспілкової організації Управління внутрішніх справ України в Сумській області Всеукраїнської професійної спілки працівників Міністерства внутрішніх справ України видає накази переведення на інші посади, якими змінюються умови трудового договору поліцейського ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Сумській області "По особовому складу" № 25 о/с від 16.01.2025;
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Сумській області щодо не видання ним наказу про призначення капітана поліції ОСОБА_1 на запропоновану йому 16.01.2025 та погоджену сторонами посаду начальника сектору взаємодії з громадами Відділення поліції № 1 (с. Недригайлів) Роменського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області;
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Сумській області видати наказ про призначення капітана поліції ОСОБА_1 на посаду начальника сектору взаємодії з громадами Відділення поліції № 1 (с. Недригайлів) Роменського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області;
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Сумській області на користь ОСОБА_1 компенсацію завданої йому моральної шкоди у розмірі 30000 грн.
В обґрунтування позову зазначив про протиправність оскаржуваного наказу ГУНП в Сумській області «По особовому складу» № 25 о/с від 16.01.2025 (далі по тексту – Наказ № 25 о/с), оскільки відповідачем протиправно, без згоди позивача та без попереднього звернення до належного профспілкового органу, примусово переведено з посади старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції відділу поліцейської діяльності на посаду старшого дільничного офіцера поліції сектору взаємодії з громадянами відділу поліцейської діяльності № 1 (с. Ямпіль) Шосткинського районного управління поліції ГУНП, не зважаючи на попередньо надану ОСОБА_1 згоду на переведення на запропоновану йому посаду начальника сектору взаємодії з громадянами Відділення поліції № 1 (с. Недригайлів) Роменського району відділу поліції ГУНП, що підтверджується його підписом на останньому аркуші у списку «Некомплекту ГУНП станом на 13.01.2025».
Стверджував, що наведення в оскаржуваному наказі лише узагальнених положень Закону України «Про Національну поліцію) від 02.07.2015 № 580-VIII (далі – Закон № 580-VIII), без урахування усіх існуючих обставин для його прийняття, не дає можливості встановити конкретну законну підставу для винесення посадовою особою наказу про зміну умов трудового договору шляхом переміщення поліцейського, що є порушенням принципу юридичної визначеності, та свідчить про незаконність дій відповідача.
Крім того, зазначив, що позивач має статус депутата Недригайлівської селищної ради Роменського району Сумської області, а тому переміщення його до с. Ямпіль перешкодить реалізації ним прав та обов`язків депутата місцевої ради, зокрема щодо проведення особистого прийому громадян – мешканців Недригайлівської територіальної громади та представництва їх інтересів, які не можуть бути передоручені іншим особам, що матиме негативний вплив на забезпечення дотримання важливих суспільних інтересів та на належне функціонування вищезазначеного органу місцевого самоврядування.
Повідомив, що порушення трудових прав позивача призвело до негативних змін у його житті та викликає у нього душевні, психічні або фізичні страждання, у зв`язку з чим, вважав наявним підстави для стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 30000,00 грн, що частково компенсує відновлення до попереднього стану.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 19.02.2025 у справі №  480/1284/25 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області про визнання дій та бездіяльності протиправними, скасування наказу та зобов`язання вчинити дії залишено без руху.
Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня отримання копії ухвали.
Роз`яснено, що у разі невиконання вимог цієї ухвали у встановлений строк, позовна заява буде повернута позивачу.
06.03.2025 позивачем сформовано в системі “Електронний суд” заяву про усунення недоліків, в якій ОСОБА_1 просив суд визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновити цей строк.
В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду повідомив, що з урахуванням приписів статті 120 КАС України, закінчення строку звернення до суду з позовом про оскарження наказу № 25 о/с від 16.01.2025 припадає на 17.02.2025 та саме цього дня представником позивача було сформовано та направлено з використанням сервісу «Електронний суд» позовну заяву до Сумського окружного адміністративного суду та іншим учасника справи, яка була отримана сторонами по справі 17.02.2025, що підтверджується доданими до заяви протоколами, однак з незрозумілих причин, саме до суду, позов було надіслано з затримкою 54 секунди, через довге завантаження файлу самою системою, що спричинило пропуск процесуального строку.
Просив також врахувати, що 17.02.2025 (останній день подання адміністративного позову), внаслідок збільшення кількості повітряних атак, обстрілів і вибухів у місті Суми та Сумській області, повітряні тривоги тривали загалом близько 17 годин, що значно ускладнило подання позовної заяви через небезпеку для життя і здоров`я позивача та його представника.
Стверджував, що зазначені обставини слід вважати поважними причинами, які перешкоджали звернення до суду з адміністративним позовом, у зв`язку з чим, вважав наявними підстави для його поновлення та відкриття провадження у справі.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 12.03.2025 у справі №  480/1284/25 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області про визнання дій та бездіяльності протиправними, скасування наказу та зобов`язання вчинити дії і додані до неї документи - повернуто позивачу.
Не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Сумського окружного адміністративного суду про повернення позовної заяви від 12.03.2024 у справі № 480/1284/25, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції невірно визначено 16.02.2025 останнім днем перебігу строку звернення до суду, оскільки це вихідний день (неділя), а отже з вимогами про оскарження Наказу № 25 о/с від 16.01.2025 позивач мав право звернутись до суду до 17.02.2025 включно, що ним і було зроблено, однак сформована в системі "Електронний суд" позовна заява з додатками, з незалежних від позивача причин, була направлена до Сумського окружного адміністративного суду вже 18.02.2025, незважаючи на те, що учасниками справи була отримана 17.02.2025 о 23 год 59 хв.
Оскільки судом не враховано важливі аргументи та надані докази щодо наявності поважних причин, об`єктивно незалежних від поведінки позивача, пов`язаних з негативним впливом повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, необхідністю перебування в укритті під час щоденних авіаударів та обстрілів території Сумської області, м. Суми, технічними збоями роботи обладнання, а також недосконалістю програмного забезпечення підсистеми "Електронний суд", та з формальних підстав повернуто позовну заяву, що унеможливило доступ позивача до суду, вважав наявними підстави для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.
В іншій частині, зміст апеляційної скарги аналогічний змісту позовної заяви.
Відповідач, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до частини 2 статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом  – КАС України) апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач, оскаржує наказ ГУ НП в Сумській області "По особовому складу" № 25 о/с від 16.01.2025, з яким був ознайомлений 16.01.2025. Отже, перебіг процесуального строку розпочався з 17.01.2025.
  Представником позивача повідомлено про причини, які він вважає поважними, зокрема, про те, що 17.02.2025 декілька разів на день було оголошено повітряну тривогу, остання почалась о 19 год 51 хв та закінчилась 18.02.2025 о 2 год 44 хв, що становило загрозу для життя позивача та представника та стало перешкодою для подання позову. Окремо зазначає, що з ризиком для свого життя представником позивача подано позовну заяву 17.02.2025.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що строк звернення до суду з цим позовом закінчився 16.02.2025 до 24:00 год, однак позовна заява сформована 18.02.2025, при цьому ОСОБА_1 та його представник не повідомили про поважні обставини, що об`єктивно перешкоджали зверненню до суду з позовом у встановлений законом строк.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Колегією суддів встановлено, що спірні правовідносини виникли між сторонами внаслідок переведення позивача по службі у с. Ямпіль, замість попередньо погодженої посади, яка передбачала територіальне перебування ОСОБА_1 у с. Недригайлів, на підставі наказу ГУНП в Сумській області № 25 о/с від 16.01.2025.
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).
В силу приписів пункту 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
За визначенням, наведеним у пункті 17 частини 1 статті 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування, отже, військова служба є публічною службою.
Проходження служби в поліції врегульоване спеціальними законами, зокрема, Законом 580-VIII.
Відповідно до частини 1 статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Таким чином, за характером спірних правовідносин і їх суб`єктним складом цей спір є публічно-правовим спором з приводу проходження і звільнення з публічної служби, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.
Приписами частини 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Загальні правила, які закріплені у нормах адміністративного процесуального законодавства, передбачають обчислення строку звернення до суду за захистом прав, свобод чи інтересів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення цих прав, свобод, інтересів.
Відповідно до частини першої  статті 122 КАС України  позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з частиною другою  статті 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя  статті 122 КАС України).
Якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень (частина 4 статті 122 КАС України). 
Відповідно до частини п`ятої  статті 122 КАС України  для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
Згідно з частиною 2 статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Слід зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.
Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.
Верховний Суд у постанові від 18.08.2021 у справі № 620/1033/19 вказав, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття “дізнався” та “повинен був дізнатись”.
Так, під поняттям “дізнався” необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.
День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, - день, коли мало бути прийняте рішення (вчинено дію), якщо таке рішення (дія) не було прийняте (не була вчинена).
Поняття “повинен був дізнатися” необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 № 340/1019/19).
Тобто, за змістом зазначеної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й з об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.
Позивачем не заперечується, що він був ознайомлений з оскаржуваним наказом від 16.01.2025 № 25 о/с цього ж дня.
Частиною 1 статті 120 КАС України визначено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Отже строк звернення до суду розпочав свій перебіг з 17.01.2025.
Згідно з частиною 3 статті 120 КАС України строк, що визначається місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця цього строку.
Відповідно до частини 6 статті 120 КАС України, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.
Таким чином, оскільки закінчення строку звернення до суду припало на 16.02.2025 - вихідний день (неділя), останнім днем строку є 17.02.2025 (перший робочий день). Відтак висновок суду першої інстанції про те, що строк звернення до суду з цим позовом сплив 16.02.2025 є хибним.
З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що відповідно до відмітки на нижній частині кожного аркуша позовної заяви, остання сформована в системі «Електронний суд» 18.02.2025, разом з цим, відповідно до наявних в матеріалах справи квитанцій про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету користувача ЄСІТС № 2716272, № 2716273 (а.с. 77 – 80), зазначений адміністративний позов було доставлено до електронних кабінетів ГУНП в Полтавській області та ОСОБА_1 17.02.2025 о 23 год 59 хв, тобто у місячний строк після винесення спірного наказу № 25 о/с від 16.01.2025. При цьому, надходження вказаного документу до АСДС вже 18.02.2025, дійсно могло бути наслідком певних технічних процесів, пов`язаних з опрацюванням його системою. Однак, судом першої інстанції взагалі не надано жодної оцінки вказаним обставинам, як і посиланням позивача на оголошені 17.02.2025 на території міста Суми та Сумської області сигнали «Повітряна тривога» з 09 год 13 хв до 12 год 35 хв, з 14 год 39 хв до 18 год 09 хв та з 19 год 51 хв по 02 год 44 хв 18.02.2025.
У постанові від 28.11.2022 у справі № 140/11951/21 Верховний Суд указав, що під час оцінки поважності причин пропуску процесуального строку з причини введення воєнного стану в Україні додатково слід брати до уваги, зокрема: територіальне місцезнаходження суду, порядок його функціонування; місце проживання (місцезнаходження) заявника; ведення на відповідній території бойових дій або розташування у безпосередній близькості до такої території, посилення ракетних обстрілів у відповідний проміжок часу, що об`єктивно створювало реальну небезпеку для життя учасників процесу; тривалість самого процесуального строку та часу, який минув із дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали конкретній особі реалізувати своє право (повноваження) у межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску), та інші доречні обставини.
Разом з цим, повертаючи позовну заяву, суд не надав жодної оцінки наявним в матеріалах справи доказам звернення позивача до суду саме 17.02.2025 та загальній кількості повітряних тривог у цей день, що об`єктивно ускладнювало процес звернення до суду. 
Європейським судом з прав людини зазначено, що “надмірний формалізм” може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення у справах “Zubac v. Croatia”, “Beles and Others v. the Czech Republic”, № 47273/99, пп. 50-51 та 69, та “Walchli v. France”, № 35787/03, п. 29).
При цьому, Європейський суд з прав людини провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний ж формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.
Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні від 05.12.2018 (справа № 11-989заі18), згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, повертаючи позивачу позовну заяву з підстав пропуску місячного строку, встановленого частиною 5 статті 122 КАС України, невірно встановив кінцеву дату звернення до суду 16.02.2025 замість 17.02.2025 та не надав належної оцінки аргументам позивача, допустивши надмірний формалізм, не з`ясувавши належним чином всі суттєві обставини у справі, що в свою чергу позбавило позивача права на звернення до суду.
Вищевикладене дозволяє дійти висновку, що у суду першої інстанції були відсутні передбачені частиною 2 статті 123 КАС України підстави для повернення позовної заяви ОСОБА_1 у зв`язку з неповажністю причин пропуску строку звернення до суду.
За приписами частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Так, Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.
З тексту ст. 6 Конвенції прямо випливає, що доступність правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд. У рішенні по справі "Голдер проти Великої Британії" від 21.02.1975р., ЄСПЛ дійшов до висновку, що сама конструкція ст. 6 Конвенції була би безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні по цій справі Суд закріпив правило, що ч. 1 ст. 6 Конвенції містить у собі й невід`ємне право особи на доступ до суду.
Таким чином, зміст права на захист полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.
За приписами статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Відповідно до частини 3 статті 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Підсумовуючи вищевикладене з урахуванням встановлених обставин у справі, колегія суддів вважає, що ухвала Сумського окружного адміністративного суду від 12.03.2025 по справі № 480/1284/25 прийнята при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, неправильному застосуванні норм процесуального права, а тому відповідно до вимог частини 3 статті 312 КАС України підлягає скасуванню з направленням до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-  

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 12.03.2025 по справі № 480/1284/25 - скасувати.
Справу № 480/1284/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області про визнання дій та бездіяльності протиправними, скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії направити до Сумського окружного адміністративного суду для продовження розгляду зі стадії відкриття провадження у справі.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	С.П. Жигилій    Я.М. Макаренко