ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/21115/24                  Головуючий в І інстанції: Кузьміна О.І. 
Номер провадження: 22-ц/819/311/25                  Доповідач: Майданік В.В.
Номер провадження: 22-ц/819/312/25

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

13 травня 2025 року                                                         м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого судді        Майданіка В.В.,
суддів:                Воронцової Л.П.,
                       Кутурланової О.В., 

учасники справи: 
позивач – Товариства з обмеженою відповідальністю "Іннова Фінанс";
відповідач –  ОСОБА_1 , 
       
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Лукашова Ростислава Євгеновича, діючого від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Іннова Фінанс", на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 27 лютого 2025 року, ухвалене у складі судді Кузьміної О.І. в м. Херсоні,дата складення повного рішення – 27 лютого 2025 року, та додаткове рішення цього ж суду від 03 березня 2025 року, ухвалене у складі судді Кузьміної О.І. в м. Херсоні,дата складення повного рішення – не зазначено, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Іннова Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

В С Т А Н О В И В :

Стислий виклад позовної заяви, оскаржуваних судових рішень та апеляційної скарги

12 грудня 2024 року  ОСОБА_2 , діючий від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Іннова Фінанс", звернувся через систему "Електронний суд"до суду з вказаним позовом до  ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідачки на користь позивача загальну суму заборгованості за договором позики у розмірі 55 552,00 грн, а також сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

Позов обґрунтований наступним.
22.02.2024 між позивачем і фізичною особою ОСОБА_1 було укладено Договір про надання грошових коштів у позику №3134180224. 
Як вбачається із змісту Договору позики, разом із Правилами надання споживчих кредитів, затвердженими 20.02.2024 р. (надалі за текстом – "Правила"), складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким Позичальник був попередньо ознайомлений.
Договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених ст. ст. 3, 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію" (роздруківка тексту Договору Позики разом із роздруківкою Правил додаються до Позовної заяви).
Відповідно до договору позики позикодавець зобов`язується надати позичальнику позику на суму у розмірі 8 000 грн шляхом перерахунку на поточний рахунок Позичальника, уключаючи використання реквізитів платіжної картки ( НОМЕР_1 ) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою, нараховані згідно п. 2.6.1, 2.6.2, 2.6.3 цього договору, його додатків. 
Основні умови Договору щодо надання коштів у позику:
--- тип кредиту – кредит (п.2.4.);
--- мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби (п.2.7.);
--- строк кредиту (строк дії Договору) 360 днів (п.2.5.);
--- дата надання кредиту: 22.02.2024 року або наступний за ним календарний день (п.3.2.);
--- стандартна процентна ставка становить 2.2% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 2.5. цього Договору (п.2.6.1.);
--- знижена процентна ставка 1,5% в день та застосовується у відповідних умовах;
--- позичальник ознайомившись з усіма істотними умовами Оферти надав згоду (акцепт) на укладення Договору шляхом направлення повідомлення Товариству, яке підписано відповідно до абзацу третього частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію", а саме: шляхом введення у спеціальному полі під Офертою, яка містить усі істотні умови Договору, Одноразового ідентифікатора, який відповідає вимогам абзацу третього частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію", та натиснення іконки "підписати". Вказана іконка стає активною лише після отримання та введення Одноразового ідентифікатора для підписання Договору та Одноразового ідентифікатора для підписання Паспорту Кредиту. Після підпису Електронного повідомлення Позичальником, зазначене повідомлення надійшло в ІКС Товариства, відповідно з цього моменту Товариство повідомлене про те, що Позичальник надав згоду (акцептував) на пропозицію (Оферту) Товариства щодо укладання Договору (п.10.6.10.7.).
Моментом підписання цього Договору є використання його Сторонами електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Після підписання такими електронними підписами Договору його умови вважаються прийнятими, а Договір є укладеним. 
Позикодавець свої зобов`язання виконав в повному обсязі та надав Відповідачу грошові кошти в розмірі 8 000 гривень, що підтверджується Квитанцією про перерахування коштів, копія якої додаються до цієї Позовної заяви.
В той же час Відповідач всупереч умовам договору Позики та норм статей 525, 526, 530, 536, 610, 612 ЦК України свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, суму Позики не повернув, проценти за користування грошовими коштами не сплатив.
У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за договором позики відповідач має заборгованість перед позивачем станом на 09.12.2024р. у загальній сумі 59 216 грн, з яких: 8 000 грн – заборгованість за тілом кредиту, 47 552,00 грн – заборгованість за процентами (тіло кредиту 8 000 х процентна ставка 2,2% х кількість днів прострочення 291). 
Відповідачем проведена часткова сплачена за договором про надання грошових коштів на загальну суму 3 664,00 грн в рахунок погашення процентів. 

Станом на дату підготовки позовної заяви поточна сума заборгованості складає: 55 552,00 грн (проценти нараховувалися по 09.12.2024 року включно).
У зв`язку з наведеним позивач просить задовольнити позов.

       Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 23.12.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.17).

У своєму клопотанні у позовній заяві до суду першої інстанції позивач просить розгляд справи проводити за його відсутності. 

13.02.2025 року від представника відповідачки адвоката Яреська Тараса Віталійовича надійшов через систему "Електронний суд" відзив на позовну заяву, в якому він просив позов задовольнити частково, стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість у загальному розмірі 5 193,53 грн (залишок заборгованості за тілом позики), а в іншій частині позовних вимог відмовити.
При цьому зазначив, що відповідачка не заперечує факт укладення договору позики та факт отримання коштів у позику в розмірі 8 000,00 грн від позивача. 
Разом з тим, відповідачка категорично не погоджується із розміром заборгованості та тими необґрунтованими нарахуваннями. 
22.11.2023 року було прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", який набрав чинності 24.12.2023 року. Даним Законом, серед іншого були внесені зміни в Закон України "Про споживче кредитування". Так, статтю 8 Закону України "Про споживче кредитування"було доповнено частиною 5 такого змісту: "Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%".
Враховуючи, що самим Законом України від 22.11.2023 р. №3498-ХІ "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг"передбачено те, що він набрав чинності 24.12.2023 року, а Договір позики було укладено 22.02.2024 року, тобто після набрання чинності цим Законом, то проценти у відповідності до чинного законодавства повинні бути нараховані у розмірі, що не перевищує 1 % в день. 
Водночас, Позивач не привів умови Договору позики до відповідності Закону України "Про споживче кредитування"в частині нарахування процентів та нараховував їх за денною процентною ставкою 2,20% в день, що суперечить вищенаведеним нормам чинного законодавства.
Разом з тим, ч.5 ст.12 Закону України "Про споживче кредитування"визначено, що: "Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним". 
Таким чином, вважає, що умови Договору позики, які враховують стандартну денну процентну ставку з перевищенням 1% в день – є нікчемними. Такими пунктами є п.п.2.6.1, 2.6.2, 2.8.1, 2.8.2, 2.9.1, 2.9.2, 2.10.2.1, 2.10.2.2, 2.10.3.1, 2.10.3.2 Договору позики, а також Додаток №1 до Договору позики. Дані пункти є нікчемними в силу приписів ч.5 ст.12 Закону України "Про споживче кредитування". 
Звернув увагу на те, що нормою Закону України "Про споживче кредитування"встановлюється максимальна процентна ставка у розмірі 1%, але вважає, що в даному випадку її застосувати неможливо, оскільки в силу нікчемності вищезазначених пунктів про нарахування процентів – проценти в Договорі позики є неузгодженими. 
З урахуванням нікчемності пунктів Договору позики, якими денна процентна ставка встановлена з порушеннями Закону України "Про споживче кредитування", сторона відповідача вважає, що відповідно до положень ч.1 ст.1048, ч.ч.1, 3 ст.1054 ЦК України проценти повинні бути нараховані на рівні облікової ставки НБУ за відповідний період. 
Вказав, що згідно позовної заяви Позивач нараховував проценти з 22.02.2024 року по 09.12.2024 року. З інформації, опублікованої на офіційному сайті НБУ, слідує, що в 2024 році розмір облікової ставки (% річних) становив: з 26.01.2024 року по 14.03.2024 року – 15,0 %; з 15.03.2024 року по 25.04.2024 року – 14,5 %; з 26.04.2024 року по 13.06.2024 року – 13,5 %; з 14.06.2024 року по 12.12.2024 року – 13,0 %.
Представник відповідачки провів контр-розрахунок, з якого вбачається, що, враховуючи нарахування процентів за обліковою ставкою НБУ та часткову сплату заборгованості в розмірі 3 664,00 грн, залишок заборгованості складає 5 193,53 грн, тому зазначив, що відповідачка визнає частково заборгованість в розмірі 5 193,53 грн та просить стягнути з позивача на користь відповідачки витрати на правничу (правову) допомогу у розмірі 13 597,66 грн пропорційно задоволених позовних вимог (у разі задоволення позовних вимог у розмірі 5 193,53 грн (9,35 % від загальної суми позовних вимог), з позивача на користь відповідачки підлягатиме стягненню 13 597,50 грн витрат на професійну правничу допомогу (90,65 % від сплачених витрат 15 000,00 грн)). 
В свою чергу, вказав, з відповідачки на користь позивача підлягатиме стягненню 226,49 грн судового збору (9,35 % від загальної суми позовних вимог) (а.с.32-40). 

19.02.2025 року від представника позивача надійшла через систему "Електронний суд" заява про зменшення позовних вимог, в якій він просить стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість по договору в загальній сумі 27 696,00 грн. Вказана заява подана з урахуванням суми основного боргу та процентів, нарахованих з урахуванням змін, що були внесені на підставі Закону "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг"№ 3498-IX від 22.11.2023 р., який набрав чинності 24.12.2023 р. (і яким було доповнено прикінцеві і перехідні положення ЗУ "Про споживче кредитування", зокрема п.17) (а.с.79-80). 

19.02.2025 року від представника позивача надійшла через систему "Електронний суд" відповідь на відзив, відповідно до якої зазначив, що станом на дату підготовки позовної заяви (включно) заборгованість Відповідача перед Позивачем складає 27 696,00 грн, з яких: 8 000 грн – заборгованість за тілом кредиту; 23 360 грн – заборгованість за процентами (8000 х 1% х 292). У даному випадку 8 000 грн – це тіло позики, 1% – це процентна ставка, 292 – це кількість днів прострочення кредиту. При цьому проценти нараховувалися по 09.12.2024 року включно. 
На доводи сторони відповідача щодо несправедливої процентної ставки позивач зазначає, що укладення договору – не є актом примусових дій з боку Товариства, а тільки добровільною згодою між позичальником та кредитодавцем, відтак – якщо ОСОБА_1 , станом на 22.02.2024 р., вважала умови кредитування договором про надання грошових коштів у позику № 3134180224 від 22.02.2024 р. неправомірними, вона могла відмовитись від підписання Договору та подальшого отримання від товариства кредитних коштів. 
Також вважає наведений контр-розрахунок заборгованості необґрунтованим та безпідставним. Заперечує щодо стягнення витрат на правову допомогу з позивача на користь відповідача, оскільки відсоток інформації, яка стосується конкретної справи і яка потребує аналітичної роботи для коректного і доступного її викладення у тексті відзиву, значно менший, ніж правові позиції чинного законодавства щодо стягнення гонорару адвоката на користь відповідача, які є загальнодоступними і не потребують багато часу та інтелектуальної праці для викладення їх на додачу до суті справи, позивачем заперечується і ставиться під сумнів фактичні співмірність і затрачений час виконаної роботи до об`єктивності її вартості (а.с.59-65).
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 27 лютого 2025 року позов було задоволено частково, з відповідачки на користь позивача із заявленої до стягнення заборгованості за договором позики від 22.02.2024 року в розмірі 27 696,00 грн було стягнуто 5 193,53 грн, а також судові витрати в розмірі 2 422,40 грн.

Додатковим рішенням цього ж суду від 03 березня 2025 року з позивача на користь відповідачки було стягнуто понесені витрати на правову допомогу в сумі 10 000,00 грн.

Задовольняючи позов на суму 5 193,53 грн (із заявлених до стягнення 27 696,00 грн), суд першої інстанції виходив з того, що 22.02.2024 року між позивачем та відповідачкою було укладено Договір про надання грошових коштів у позику № 3134180224, за умовами якого остання отримала кредит в розмірі 8 000,00 грн, строком на 360 днів, процента ставка складає 2,2 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного у п. 2.5. цього Договору. 
Також суд виходив з того, що кредитний договір був укладений 22.02.2024р., тобто після внесення змін до Закону України "Про споживче кредитування", відповідно, денна процентна ставка у відповідності до чинного законодавства не може перевищувати 1 %. Однак, вважав суд, максимальний розмір процентної ставки в 1% в день в даному випадку застосувати неможливо, оскільки проценти в договорі позики є неузгодженими між сторонами. А тому, вважав суд, проценти повинні бути нараховані на рівні облікової ставки НБУ за відповідний період: з 26.01.2024 року по 14.03.2024 року – 15,0 %; з 15.03.2024 року по 25.04.2024 року – 14,5 %; з 26.04.2024 року по 13.06.2024 року – 13,5 %; з 14.06.2024 року по 12.12.2024 року – 13,0 %. 
Відтак, суд погодився із наданим представником відповідачки розрахунком заборгованості, відповідно до якого за період з 22.02.2024 року по 09.12.2024 року (291 день) заборгованість за тілом кредиту складає 8 000,00 грн, заборгованість за процентами – 857,53 грн, загальна сума заборгованості 8 857,53 грн. Враховуючи те, що відповідачкою сплачено заборгованість за договором позики в розмірі 3 664,00 грн, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики в розмірі 5 193,53 грн, отже позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Стягуючи додатковим рішенням понесені витрати на правову допомогу в сумі 10 000,00 грн, суд першої інстанції виходив з того, що представник відповідача у відзиві просив стягнути з позивача на користь відповідачки витрати на правничу (правову) допомогу у розмірі 13 597,66 грн пропорційно задоволених позовних вимог, а позивач у відповіді на відзив заперечував щодо стягнення з нього витрат на правову допомогу.
Також суд виходив з того, що рішенням суду від 27 лютого 2025 року позов задоволено частково і при ухваленні рішення судом не було вирішено питання про відшкодування відповідачці витрат на правничу допомогу.
Також суд виходив з того, що в межах цієї справи відповідачка отримувала правову допомогу від адвоката Яреська Т.В., що підтверджується: Договором про надання правничої (правової) допомоги №25011 від 20.01.2025р., яким визначено розмір, строк та порядок оплати гонорару адвокату; додатком №1 до Договору про надання правничої (правової) допомоги №25011 від 20.01.2025р. від 29.01.2025року, в якому зазначено фіксований розмір гонорару – 15 000,00 грн; Свідоцтвом про зайняття адвокатською діяльністю; Ордером АІ №1779853 від 13.02.2025; Актом №1 від 12.02.2025р. про надання послуг на суму 15 000,00 грн; Детальним описом робіт (наданих послуг) згідно договору про надання правничої (правової) допомоги №25011 від 20.01.2025р. на суму 15 000,00 грн.; квитанцією №30/01/25.
Також суд вважав, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному стороною відповідачки розмірі у сумі 13 597,66 грн, адже такий розмір, крім іншого, має відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. В даному випадку суд вважав, що визначений розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним та неспівмірним із складністю справи, складністю та обсягом наданих адвокатом послуг, витраченим ним часом. Враховуючи складність справи, а також виходячи з предмету спору, ціни позову, значення справи для сторін, обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, критеріїв реальності адвокатських послуг та розумності їх розміру, суд, керуючись принципами верховенства права, справедливості та пропорційності, відповідно до вимог ст.137 ЦПК України вважав необхідним зменшити розмір витрат на правничу допомогу, понесених відповідачкою у зв`язку з розглядом цієї справи, до 10 000,00 грн та стягнути їх з позивача на користь відповідачки.

У своїй апеляційній скарзі на зазначені рішення суду й додаткове рішення суду ОСОБА_2 , діючий від імені позивача, просить скасувати рішення суду від 27 лютого 2025 року повністю й ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, а також скасувати додаткове рішення суду від 03 березня 2025 року повністю. При цьому він послався на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. 
Зокрема зазначив, що суд дійшов помилкового висновку про те, що зменшення позовних вимог є односторонньою зміною процентної ставки, яка не є узгодженою між сторонами. При цьому вказав, що відповідно до ч.5 ст.8 Закону України "Про споживче кредитування" максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Під час підготовки позовної заяви представником позивача було допущено помилку в розрахунку заборгованості за кредитним договором. Тому, користуючись п.2 ч.2 статті 49 ЦПК України, було направлено заяву про зменшення позовних вимог, в якій вказана правильна сума, яка була розрахована відповідно до закону. Просить долучити до матеріалів справи Детальну довідку розрахунок кредитної заборгованості за Договором № 3134180224 від 22.02.2024, в якій зазначена процентна ставка 1%.
Також вказав, що суд не прийняв до уваги того, що відповідачкою не заперечується укладання Договору та акцептування його умов, а отже відповідачка ознайомилась з Договором та його умовами в повному обсязі та прийняла на себе виконання зобов`язання в строк за умовами Договору.
Також зазначив, що суд не врахував і того, що укладення договору не є актом примусових дій з боку Товариства, а тільки добровільною згодою між позичальником та кредитодавцем, відтак – якщо ОСОБА_1 , як свідома дієздатна особа, станом на 22.02.2024 р., вважала умови кредитування неправомірними, вона могла відмовитись від підписання Договору.
Стосовно додаткового рішення вказав, що поза увагою суду залишилось те, що Актом приймання-передачі наданої правової допомоги не зазначено, скільки часу у представника відповідача пішло на складання відзиву на позовну. Крім того, позивачем заперечується і ставиться під сумнів фактичні співмірність і затрачений час виконаної роботи з огляду на те, що справа є малозначною, має незначну складність. Тому, вважає, наведений контр-розрахунок заборгованості необґрунтованим та безпідставним. Враховуючи незначну складність даної категорії справи, вважає, що витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн є необґрунтованими, оскільки розмір витрат на професійну правничу допомогу не є пропорційним до предмету та ціни позову. 

У відзиві адвокат Яресько Тарас Віталійович, який діє від імені відповідачки ОСОБА_1 , просить апеляційну скаргу залишити бе задоволення, а рішення та додаткове рішення суду першої інстанції – без змін. 
При цьому вважає, що доводи, якими апелянт намагається в апеляційній скарзі обґрунтувати незаконність винесеного рішення, є безпідставними, такими, що не відповідають дійсності, не ґрунтуються на фактичних обставинах справи, не спростовують висновків, викладених у рішенні.
Вказав, що сторона відповідача не стверджувала про те, що відбулася зміна процентної ставки в односторонньому порядку, а наголошувала на тому, що з огляду на нікчемність пункту Договору позики, яким встановлено денну процентну ставку в розмірі, який грубо порушує п.5 ч.8 Закону України "Про споживче кредитування", то проценти (розмір денної процентної ставки) є неузгодженими. Тому безпідставним є твердження апелянта про те, що ставку було змінено в односторонньому порядку – договірна процентна ставка лише була приведена у відповідність до Закону. При цьому, зазначив, твердження апелянта про те, що нібито під час підготовки позовної заяви позивачем було допущено помилку в розрахунку заборгованості за кредитним договором є бездоказовим та спростовується умовами Договору позики, оскільки, очевидно, розрахунок не був помилковим арифметично, а був здійснений на підставі нікчемного пункту Договору позики, не приведеного у відповідність до закону.
Зазначив, що з урахуванням нікчемності пунктів Договору позики, якими денна процентна ставка встановлена з порушеннями закону, проценти повинні бути нараховані на рівні облікової ставки Національного банку України за відповідний період. При цьому вказав, що контр-розрахунок наявний в матеріалах справи, не спростований позивачем та врахований судом першої інстанції.
Щодо додаткового рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 03.03.2025 року вказав, що апелянтом не надано жодного доказу неспівмірності понесених відповідачкою витрат на правничу допомогу.

У своїй Відповіді на відзив на апеляційну скаргу на зазначені рішення суду й додаткове рішення суду ОСОБА_2 , діючий від імені позивача, просить скасувати рішення суду від 27 лютого 2025 року повністю й ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, а також скасувати додаткове рішення суду від 03 березня 2025 року повністю. При цьому послався на обґрунтування, які по чуті тотожні з тими, які викладені в апеляційній скарзі.

       Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав. 

Фактичні обставини, встановлені судом

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

22.02.2024 між позивачем і фізичною особою ОСОБА_1 було укладено Договір про надання грошових коштів у позику №3134180224. 

Як вбачається із змісту вказаного Договору, разом із Правилами надання споживчих кредитів, затвердженими 20.02.2024 р., складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким Позичальник був попередньо ознайомлений.

Договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених ст. ст. 3, 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію" (роздруківка тексту Договору Позики разом із роздруківкою Правил додаються до Позовної заяви).
Відповідно до договору позики позикодавець зобов`язується надати позичальнику позику на суму у розмірі 8 000 грн шляхом перерахунку на поточний рахунок Позичальника, уключаючи використання реквізитів платіжної картки ( НОМЕР_1 ) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою, нараховані згідно п. 2.6.1, 2.6.2, 2.6.3 цього договору, його додатків. 

Основні умови Договору щодо надання коштів у позику:
--- тип кредиту – кредит (п.2.4.);
--- мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби (п.2.7.);
--- строк кредиту (строк дії Договору) 360 днів (п.2.5.);
--- дата надання кредиту: 22.02.2024 року або наступний за ним календарний день (п.3.2.);
--- стандартна процентна ставка становить 2.2% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 2.5. цього Договору (п.2.6.1.);
--- знижена процентна ставка 1,5% в день та застосовується у відповідних умовах (п.2.6.2.);
--- позичальник ознайомившись з усіма істотними умовами Оферти надав згоду (акцепт) на укладення Договору шляхом направлення повідомлення Товариству, яке підписано відповідно до абзацу третього частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію", а саме: шляхом введення у спеціальному полі під Офертою, яка містить усі істотні умови Договору, Одноразового ідентифікатора, який відповідає вимогам абзацу третього частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію", та натиснення іконки "підписати". Вказана іконка стає активною лише після отримання та введення Одноразового ідентифікатора для підписання Договору та Одноразового ідентифікатора для підписання Паспорту Кредиту. Після підпису Електронного повідомлення Позичальником, зазначене повідомлення надійшло в ІКС Товариства, відповідно з цього моменту Товариство повідомлене про те, що Позичальник надав згоду (акцептував) на пропозицію (Оферту) Товариства щодо укладання Договору (п.10.6.10.7.);
--- товариство має право вимагати дострокового повернення кредиту, строк сплати якого ще не настав в повному обсязі у порядку та випадках, передбачених в п. 6.4. Договору – у разі затримання Позичальником сплати частини кредиту та/або процентів за користування кредитом, щонайменше на один календарний місяць (п.5.1.13).

Додатком 1 до вищевказаного договору сторони узгодили графік погашення заборгованості. 

Згідно з квитанцією до платіжної інструкції № 19775-1354-89387994 від 22.02.2024 ТОВ "Іннова Фінанс"через ТОВ "ФК "Контрактовий дім"перерахувало на карту №  НОМЕР_1 суму в розмірі 8 000 грн на ім`я відповідачки.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач нараховував відповідачу проценти за користування кредитом по 09.12.2024 року включно за процентною ставкою 2,2 % на день.

До відповіді на відзив позивачем надано детальну довідку розрахунку кредитної заборгованості за вказаним договором (а.с.69-74). 

Згідно з вказаною Детальною довідкою процентна ставка зазначена в розмірі 1%. Станом на 09.12.2024 року розмір заборгованості складає 23 360,00 грн, яка обрахована з наступного: 27 696,00 грн – поточна заборгованість позичальника, а саме 8 000,00 грн – заборгованість за кредитом; 19 696,00 грн – заборгованість за процентами; 3 664,00 грн – кошти, сплачені позичальником. 

Відповідно до контррозрахунку заборгованості за договором позики №3134180224 від 22.02.2024 року, наданому стороною відповідача до відзиву на позовну заяву,загальний залишок заборгованості за договором складає 5 193,53 грн (а.с.43-47).

В зазначеному контррозрахунку заборгованості враховується нарахування процентів за обліковою ставкою НБУ (з 26.01.2024 року по 14.03.2024 року – 15,0 %; з 15.03.2024 року по 25.04.2024 року – 14,5 %; з 26.04.2024 року по 13.06.2024 року – 13,5 %; з 14.06.2024 року по 12.12.2024 року – 13,0 %), а також враховується часткова сплата заборгованості в розмірі 3 664,00 грн.

Нормативно-правове обґрунтування та позиція суду апеляційної інстанції

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

За ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. 

За положеннями ст.1054 ЦК України:
--- за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1);
--- до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частина 2);
--- особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина 3).

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

       Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За ч.ч.1, 3 ст.1049 ЦК України: позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (частина 1); позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (частина 3).

Відповідно до ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

За змістом пункту 22 частини першої статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач – це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. 

10 червня 2017 року набрав чинності Закону України "Про споживче кредитування", який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. 

Згідно зі ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" у редакції, чинній з 10 червня 2017 року, цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

Згідно п.11 ч.1 ст.1 Закону України "Про споживче кредитування" споживчий кредит (кредит) – це грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. 

Отже, регулювання правовідносин кредитодавця зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України "Про захист прав споживачів". З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України "Про споживче кредитування", а у частині, що йому не суперечить, – також Закон України "Про захист прав споживачів". 

Відповідно до ч.5 ст.8 Закону України "Про споживче кредитування" максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Вказана норма була введена в дію на підставі Закон України від 22.11.2023 № 3498-ХІ "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", який набрав чинності 24.12.2023 року.

Кредитний договір був укладений 22.02.2024р., тобто після внесення змін до Закону України "Про споживче кредитування", відповідно, денна процентна ставка у відповідності до чинного законодавства не може перевищувати 1 %. 

Відповідно до ч.8 ст.83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

В апеляційній скарзі скаржник просив долучити до матеріалів справи Детальну довідку розрахунок кредитної заборгованості за Договором № 3134180224 від 22.02.2024, долучену до апеляційної скарги, в якій зазначена процентна ставка 1%.

Враховуючи вказані положення закону, зміст позовної заяви, наявність Детальної довідки розрахунок кредитної заборгованості за Договором № 3134180224 від 22.02.2024, яка була долучена до Відповіді на відзив, апеляційний суд вважає зайвим вказане клопотання, оскільки така Детальна довідка розрахунок вже долучена до матеріалів справи.

Згідно з вказаною Детальною довідкою розрахунком кредитної заборгованості за Договором № 3134180224 від 22.02.2024, долученою до Відповіді на відзив, в якій зазначена процентна ставка 1%, відповідачка має заборгованість перед позивачем станом на 09.12.2024р. у загальній сумі 27 696,00 грн, з яких: 8 000 грн – заборгованість за кредитом; 19 696,00 грн – заборгованість за процентами. При цьому враховано, що проценти були нараховані в сумі 23 360,00 грн, однак відповідачкою було внесено на погашення процентів 3 664,00 грн. 

Апеляційний суд враховує, що відповідачка порушила своє зобов`язання за укладеним з позивачем кредитним договором, не погашала в повній мірі заборгованість, що нею не заперечується. 

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що 22.02.2024 року між позивачем та відповідачкою було укладено Договір про надання грошових коштів у позику № 3134180224, за умовами якого остання отримала кредит в розмірі 8 000,00 грн, строком на 360 днів, процента ставка складає 2,2 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного у п. 2.5. цього Договору. 

Також суд підставно враховував те, що кредитний договір був укладений 22.02.2024р., тобто після внесення змін до Закону України "Про споживче кредитування", відповідно, денна процентна ставка у відповідності до чинного законодавства не може перевищувати 1 %. Однак, як правильно вважав суд, максимальний розмір процентної ставки в 1% в день в даному випадку застосувати неможливо, оскільки проценти в договорі позики вважаються неузгодженими між сторонами. 

А тому, суд обґрунтовано вважав, що проценти мають бути нараховані на рівні облікової ставки НБУ за відповідний період: з 26.01.2024 року по 14.03.2024 року – 15,0 %; з 15.03.2024 року по 25.04.2024 року – 14,5 %; з 26.04.2024 року по 13.06.2024 року – 13,5%; з 14.06.2024 року по 12.12.2024 року – 13,0 %. Це визнається стороною відповідачки. 

Відтак, суд першої інстанції правомірно погодився із наданим представником відповідачки розрахунком заборгованості, відповідно до якого за період з 22.02.2024 року по 09.12.2024 року (291 день) заборгованість за тілом кредиту складає 8 000,00 грн, заборгованість за процентами – 857,53 грн, загальна сума заборгованості 8 857,53 грн. Враховуючи те, що відповідачкою сплачено заборгованість за договором позики в розмірі 3 664,00 грн, з відповідачки на користь позивача, як правильно вважав суд, підлягає стягненню заборгованість за договором позики в розмірі 5 193,53 грн, тобто, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини справи та дав належну оцінку зібраним доказам по справі, а тому прийшов до вірного висновку про те, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики від 22.02.2024 року в сумі 5 193,53грн.

Отже, суд ухвалив законне і обґрунтоване рішення, висновки якого не спростовані.

Доводи апеляційної скарги в частині оскарження рішення суду від 27 лютого 2025 року не обґрунтовані вимогами закону, не підтверджені належними доказами та висновків суду не спростовують. 
Зокрема, не можуть бути прийняті до уваги посилання скаржника на помилковість висновку суду про неузгодженість між сторонами розміру процентної ставки, наслідком чого, на думку скаржника, суд дійшов помилкового висновку про те, що проценти мають бути нараховані на рівні облікової ставки НБУ. При цьому апеляційний суд виходить з того, що, як було зазначено, кредитний договір був укладений 22.02.2024р., тобто після внесення змін до Закону України "Про споживче кредитування", відповідно, денна процентна ставка у відповідності до чинного законодавства не може перевищувати 1 %. А тому максимальний розмір процентної ставки в 1% в день в даному випадку застосувати неможливо, оскільки проценти в договорі позики вважаються неузгодженими між сторонами. 
Крім того, як такі, що не впливають на правильність прийнятого судом рішення та не містять в собі підстав для його скасування, підлягають відхиленню й інші доводи скарги.

Предметом апеляційного оскарження за апеляційною скаргою представника позивача є також додаткове рішення суду від 03 березня 2025 року, яким з позивача на користь відповідачки було стягнуто понесені витрати на правову допомогу в сумі 10 000,00 грн.

За положеннями ст.137 ЦПК України ("Витрати на професійну правничу допомогу"): 
--- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина 1);
--- за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2);
--- для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3);
--- розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4);
--- у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5);
--- обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6). 

Суд апеляційної інстанції враховує те, що відповідачка у цій справі отримувала правничу допомогу від адвоката Яреська Т.В., що підтверджується: Договором про надання правничої (правової) допомоги №25011 від 20.01.2025р. (а.с.48-49), яким визначено розмір, строк та порядок оплати гонорару адвокату; додатком №1 від 29.01.2025року до вказаного Договору (а.с.50), в якому зазначено фіксований розмір гонорару – 15 000,00 грн; Свідоцтвом про зайняття адвокатською діяльністю (а.с.56); Ордером АІ №1779853 від 13.02.2025 (а.с.57); Актом №1 від 12.02.2025р. приймання-передачі послуг на суму 15 000,00 грн (а.с.52); Детальним описом робіт (наданих послуг) згідно договору про надання правничої (правової) допомоги №25011 від 20.01.2025р. на суму 15 000,00 грн (а.с.55); Розрахунковою квитанцією № 30/01/25 (а.с.51), відповідно до якої відповідачка сплатила 30.01.2025 року адвокату Яреську Т.В. 15 000 грн. 

Доводи апеляційної скарги в частині оскарження додаткового рішення суду від 03 березня 2025 року також не обґрунтовані вимогами закону та висновків суду не спростовують.
Зокрема, не можуть бути прийняті до уваги посилання скаржника на незазначення в Акті приймання-передачі наданої правової допомоги кількості часу на складання відзиву на позовну, а також на непропорційність розміру витрат до предмету та ціни позову, неспівмірність затраченого часу виконаній роботі та малозначність справи. При цьому апеляційний суд враховує вказані докази отримання відповідачкою правничої допомоги від адвоката Яреська Т.В. та вважає, що витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 10 000,00 грн є доведеними й такими, що співмірні зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Висновки суду апеляційної інстанції

Оскільки суд першої інстанції прийняв рішення та додаткове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України це є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а вказані судові рішення – без змін.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , діючого від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Іннова Фінанс", залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 27 лютого 2025 року та додаткове рішення цього ж суду від 03 березня 2025 року залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку, у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повної постанови – 13 травня 2025 року.

Головуючий                                _ _ _ _ _ _ _ _ _ _                   В.В. Майданік

Судді:                                        _ _ _ _ _ _ _ _ _ _         Л.П. Воронцова

                                       _ _ _ _ _ _ _ _ _ _         О.В. Кутурланова