УХВАЛА
08 травня 2025 року 
м. Київ
справа № 593/385/22
провадження № 61-5542ск25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В., 
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Дарморіс Оксана Маркіянівна, на рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 08 жовтня 2024 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 01 квітня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Національного університету біоресурсів та природокористування України в особі відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів та природокористування України «Бережанський агротехнічний інститут» про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, 
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до НУБІП України в особі відокремленого підрозділу НУБІП України «Бережанський агротехнічний інститут» про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу.
Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 08 жовтня 2024 року збільшені та уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ НУБІП України в особі відокремленого підрозділу НУБІП України «Бережанський агротехнічний інститут» від 29 грудня 2021 року за № 251-к. Визнано незаконним та скасовано наказ в особі відокремленого підрозділу «Бережанський агротехнічний інститут» від 28 березня 2022 року № 36?к. Поновлено ОСОБА_1 на попередньому місці роботи на посаді завідувача наукової бібліотеки відокремленого підрозділу НУБІП України «Бережанський агротехнічний інститут» з 30 березня 2022 року з поновленням умов праці. Стягнуто з НУБІП України в особі відокремленого підрозділу НУБІП України «Бережанський агротехнічний інститут» на користь ОСОБА_1 втрачений заробіток за час вимушеного прогулу, що становить 127 208,79 грн з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків і зборів та 15 000,00 грн, витрачених позивачкою на професійну правничу допомогу. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі допусщено до негайного виконання.
Постановою Тернопільського апеляційного суду від 01 квітня 2025 року апеляційні скарги НУБІП України в особі відокремленого підрозділу НУБІП України «Бережанський агротехнічний інститут», ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 08 жовтня 2024 року залишено без змін.
28 квітня 2025 року  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Дарморіс О. М., звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 08 жовтня 2024 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 01 квітня 2025 року в частині стягнення втраченого заробітку та ухвалити в цій частині нове судове рішення про стягнення втраченого за весь час вимушеного прогулу середнього заробітку у розмірі 321 677,40 грн. 
Підставами касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій заявниця зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норми права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19,упостановах Верховного Суду від 26 листопада 2020 року у справі № 234/15372/17, від 11 жовтня 2024 року у справі № 522/3702/22 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України). Крім того вказує, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України). А також зазначає, що суди не дослідили зібрані у справі докази та не надали їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Касаційна скаргаОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Дарморіс О. М., на рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 08 жовтня 2024 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 01 квітня 2025 року подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, а тому касаційне провадження у цій справі необхідно відкрити.
Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відкрити касаційне провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Національного університету біоресурсів та природокористування України в особі відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів та природокористування України «Бережанський агротехнічний інститут» про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Дарморіс Оксана Маркіянівна, на рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 08 жовтня 2024 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 01 квітня 2025 року.
Витребувати з Бережанського районного суду Тернопільської областіцивільну справу № 593/385/22.
Роз`яснити іншому учаснику справи № 593/385/22 право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 28 травня 2025 року. 
Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                           Є. В. Синельников
                                                                                                  О. М. Осіян
                                                                                                  В. В. Шипович