УХВАЛА
28 квітня 2025 року 
м. Київ
справа № 136/1480/22
провадження № 61-4866ск25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В., 
розглянув касаційну скаргуОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 22 січня 2025 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 02 грудня 2024  року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Спілки співвласників майна реорганізованого                               КСП «Промінь» про визнання права власності, 
ВСТАНОВИВ: 
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Спілки співвласників майна реорганізованого КСП «Промінь» про визнання права власності на виробничу будівлю літ. «А», загальною площею 204,8 кв. м, яка розташована по                                 АДРЕСА_1 .
Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 23 листопада            2022 року позов ОСОБА_1 до Спілки співвласників майна реорганізованого                 КСП «Промінь» про визнання права власності на нерухоме майно задоволено.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на виробничу будівлю літ. «А», згідно з технічним паспортом, виготовленим 24 листопада 2021 року, загальною площею 204,8 кв. м, яка розташована по АДРЕСА_1 .
Постановою Вінницького апеляційного суду від 22 січня 2025 рокуапеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі - ОСОБА_2 , задоволено. Рішення Липовецького районного суду Вінницької області                               від 23 листопада 2022 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.
У касаційній скарзі, поданій 11 квітня 2025 року,  ОСОБА_1 просить скасувати постанову Вінницького апеляційного суду від 22 січня 2025 рокута залишити в силі рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 23 листопада            2022 року.
ОСОБА_1 заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Вінницького апеляційного суду від 22 січня 2025 року з посиланням на те, що вперше касаційну скаргу він подав 19 лютого 2025 року, однак ухвалою Верховного Суду від 31 березня 2025 року її було повернуто. Вказує, що він правильно сплатив судовий збір, виходячи із заявленої ним ціни позову, яка становить 145 300 грн.
Оцінивши вказані  ОСОБА_1 обставини, колегія суддів вважає, що строк на касаційне оскарження підлягає поновленню на підставі частини третьої статті 390 Цивільного процесуального кодексу України.
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки судові рішення у цій справі не підлягають касаційному оскарженню.
Згідно із статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частина четверта статті 10 ЦПК України), умови прийнятності касаційної скарги відповідно до норм національного законодавства можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Касаційний перегляд справи вважається екстраординарним.
Обмеження доступу до Верховного Суду охоплюється загальновизнаною легітимною метою встановленого законодавством вартісного порогу для скарг, що подаються на розгляд суду касаційної інстанції, яка полягає в тому, щоб забезпечувати розгляд у Верховному Суді, з огляду на саму суть його функцій, лише справ необхідного рівня значущості.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же статті ЦПК України.
Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах (справах незначної складності) та справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти стабільності й визначеності у цивільних правовідносинах, слугувати суспільним інтересам щодо забезпечення єдності судової практики й розвитку права.
Конституційний Суд України у Рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 дійшов висновку, що припис пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, який встановлює один з «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис ЦПК Українитакож має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності. Пункт 2 частини третьої статті 389 цього Кодексу містить домірні засоби законодавчого внормування процесуальних відносин щодо відкриття касаційного провадження.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про визнання права власності на майно або його витребування визначаєтьсявартістю майна. 
Заявником ціна позову у цій справі визначена у позовній заяві та касаційній скарзі у розмірі 145 300 грн.  ОСОБА_1 посилається на те, що така вартість виробничої будівлі, яка розташована по АДРЕСА_1 , підтверджується довідкою про експертну вартість майна, яка наявна у матеріалах справи. Таким чином, ціна позову у цій справі не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на час подання касаційної скарги (250 х 3 028 грн =                       757 000 грн). 
Отже судові рішення у цій справі за загальним правилом не підлягають касаційному оскарженню.Норми процесуального закону, якими врегульовано процедуру доступу до суду касаційної інстанції, слід визнати такими, що відповідають критеріям правової визначеності та передбачуваності.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те,що ця справа має виняткове значення для нього, оскільки ухвалення судом апеляційної інстанції незаконної постанови призвело до позбавлення його права власності на нерухоме майно.
Верховний Суд бере до уваги ціну й предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги та мотиви оскарженого судового рішення, яким відмовлено у задоволенні позову про визнання права власності на нежитлову будівлю з посиланням на незалучення до участі у справі всіх належних відповідачів, зокрема співвласника майна реорганізованого КСП - ОСОБА_2 . Наведені  ОСОБА_3 у касаційній скарзі доводи не свідчать про те, що внаслідок відмови у позові у зв`язку із неналежним складом відповідачів, ця справа набула виняткового значення для нього. Разом з тим, заявник не позбавлений права звернутися до суду з позовом до належних відповідачів.
Таким чином, випадків, за наявності яких судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб,підлягає касаційному оскарженню, у цій справі не встановлено Верховним Судом. 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення, що згідно з приписами ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити. 
Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною третьою статті 390, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Клопотання  ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення задовольнити. 
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне скарження постанови Вінницького апеляційного суду від 22 січня 2025 року.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 22 січня 2025 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 02 грудня 2024  року у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Спілки співвласників майна реорганізованого КСП «Промінь» про визнання права власності.
Копію ухвали та додані до скарги документи направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                           Є. В. Синельников
                                                                                                  О. М. Осіян
                                                                                                  В. В. Шипович