ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
20 березня 2025 року           справа №200/8781/24 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів Гайдара А.В., Гаврищук Т.Г., Казначеєва Е.Г., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 січня 2025 року (головуючий суддя І інстанції Кравченко Т.О.), складеного у повному обсязі 09 січня 2025 року, у справі № 200/8781/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними і скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії,  -  
  
                                                                ВСТАНОВИВ:

До Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому позивач просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 04 листопада 2024 року № 930040322243 щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із заявою від 28 жовтня 2024 року та наданою довідкою Першого апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2024 року № 04-33/982/24;
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 21 листопада 2024 року № 930040322243 щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із заявою від 13 листопада 2024 року та наданою довідкою Першого апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2024 року № 04-33/982/24;
- зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві здійснити ОСОБА_1 як судді у відставці перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Першого апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2024 року № 04-33/982/24, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 01 січня 2024 року.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09 січня 2025 року  позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України від 04 листопада 2024 року № 930040322243 «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 ».
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 21 листопада 2024 року № 930040322243 «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 ».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01 січня 2024 року на підставі довідки Першого апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2024 року № 04-33/982/24 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01 січня 2024 року.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з таким судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подало апеляційну скаргу, в які просить суд скасувати рішення суду першої інстанції  та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.
Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в обґрунтування своєї апеляційної скарги вказує, що Законами про державний бюджет України на 2021-2023 роки установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2021 року – 2 270 грн, на 01 січня 2022 року – 2 481 грн, на 01 січня 2023 року – 2 684 грн, а прожитковий мінімум для  працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, – 2 102 грн.
Стаття 7 Закону № 3460 установлено з 01 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2 920 грн, а працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, – 2 102 грн.
З наведених вище мотивів відповідач  доводив, що змін у законодавстві щодо розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, не відбулося.
Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.
Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу № 200/8781/24, однак листом суд першої інстанції повідомив, що справа в паперовому вигляді знаходиться у м. Сєвєродонецьк. Також повідомлено, що всі документи експортовано в комп`ютерну програму «Діловодство спеціалізованого суду».
Відтак, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі «Електронний суд».
Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що встановлено на підставі паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .
З 16 жовтня 2019 року постійне місце проживання позивача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить штамп про реєстрацію місця проживання, проставлений в паспорті.
19 грудня 2016 року Вища рада юстиції прийняла рішення № 3249/0/15-16 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Донецького апеляційного адміністративного суду у відставку».
Позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, що встановлено, зокрема, таким, що набрало законної сили рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 липня 2021 року у справі № 640/18793/20.
В травні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Першого апеляційного адміністративного суду, третя особа – ГУ ПФУ в м. Києві, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
04 липня 2024 року Донецький окружний адміністративний суд ухвалив рішення у справі № 200/3128/24, яким позов задовольнив, а саме:
- визнав протиправною відмову Першого апеляційного адміністративного суду щодо видачі ОСОБА_1 довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2024 року, визначеного абз. 4 ст. 7 Закону № 3460 у розмірі 3 028,00 грн;
- зобов`язав Перший апеляційний адміністративний суд видати ОСОБА_1 довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді Першого апеляційного адміністративного суду у відставці, визначену на підставі ч. 2 ст. 130 Конституції України, ч. 3 ст. 135 Закону № 1402 та абз. 4 ст. 7 Закону № 3460 виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2024 року – 3 028,00 грн.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 липня 2024 року набрало законної сили на підставі ст. 255 КАС.
На виконання рішення суду у справі № 200/3128/24 Перший апеляційний адміністративний суд видав ОСОБА_1 довідку від 11 жовтня 2024 року № 04-33/982/24 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Згідно з довідкою Першого апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2024 року № 04-33/982/24, яка видана позивачці, станом на 01 січня 2024 року її суддівська винагорода, яка враховується при перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці, складає 283 118,00 грн, в тому числі:
посадовий оклад – 166 540,00 грн;
доплата за вислугу років 70% – 116 578,00 грн.
28 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ в м. Києві з заявою про перерахунок пенсії, в якій просила здійснити перерахунок та виплату раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Першого апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2024 року № 04-33/982/24.
За принципом екстериторіальності для розгляду цієї заяви був визначений структурний підрозділ ГУ ПФУ в Донецькій області.
04 листопада 2024 року ГУ ПФУ в Донецькій області прийняло рішення № 930040322243 «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 », яким відмовило в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до ст. 142 Закону № 1402.
Відмова мотивована тим, що згідно із Законом України “Про Державний бюджет України на 2024 рік” прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, за 2024 рік не змінювався і становить 2102 грн. Тому підстав для проведення перерахунку із урахуванням суддівської винагороди, яка визначена із прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 3028 грн., немає.
Суд апеляційної інстанції погоджує висновки суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні визначає Закон України від 02.06.2016 № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (далі Закон від 02.06.2016 № 1402-VIII).
Статті 130 Конституції України кореспондують норми ч. 1 ст. 135 Закону № 1402-VIII, які дають чітке розуміння, що єдиним нормативно-правовим актом, яким повинен і може визначатися розмір суддівської винагороди, є закон про судоустрій, тобто Закон № 1402-VIII. 
Відтак, п. 1 ч. 3, п. 1 ч. 4, ч. 5 ст. 135 Закону № 1402-VIII визначено, що базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, із застосуванням регіонального коефіцієнту 1,1, якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб.
Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.
Таким чином, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, на пряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Закон України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року № 966-XIV (надалі – Закон № 966-XIV), відповідно до статті 46 Конституції України дає визначення прожитковому мінімуму, закладає правову основу для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень.
Статтею 1 Закону № 966-XIV визначено, що прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.
До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку.
Відповідно до ст. 4 Закону № 966-XIV, прожитковий мінімум встановлюється Кабінетом Міністрів України після проведення науково-громадської експертизи сформованих набору продуктів харчування, набору непродовольчих товарів і набору послуг.
Прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. 
З системного аналізу викладених норм, суд встановив, що перелік основних соціальних і демографічних груп населення, стосовно яких визначається прожитковий мінімум є вичерпним, судді до окремої соціальної демографічної групи населення не віднесені.
Поряд з цим, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 09 листопада 2023 року № 3460-IX установлено з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2920 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема: працездатних осіб - 3028 гривень; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - 2102 гривні.
Зміни до Закону № 1402-VIII щодо розміру суддівської винагороди у спірний період, а також до Закону № 966-XIV щодо визначення прожиткового мінімуму не вносилися, тож підстави для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який установлено для працездатних осіб на 01 січня календарного року для цілей визначення суддівської винагороди, відсутні.
Натомість, Закон України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15 грудня 2020 року № 1082-IX, Закон України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02 грудня 2021 року № 1928-IX, Закон України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03 листопада 2022 року № 2710-IX та Закон України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 09 листопада 2023 року № 3460-IX, фактично змінили складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушило гарантії незалежності суддів, одна з яких передбачена частиною другою статті 130 Конституції України і частиною третьою статті 135 Закону № 1402-VIII.
Проте, вказані Закони не можуть містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, зокрема тієї сфери суспільних відносин, які врегульовані спеціальними законами. Конституція України не надає закону про Державний бюджет України переваги у юридичній силі відносно інших законів.          Конституційний Суд України у Рішеннях від 09.07.2007 № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22.05.2008 № 10-рп/2008 вказав, що однією з конституційних гарантій незалежності суддів є особливий порядок фінансування судів; встановлена система гарантій незалежності суддів не є їхнім особистим привілеєм; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; суддівська винагорода є гарантією незалежності судді та невід`ємною складовою його статусу; зменшення органом законодавчої влади розміру посадового окладу судді призводить до зменшення розміру суддівської винагороди, що, у свою чергу, є посяганням на гарантію незалежності судді у виді матеріального забезпечення та передумовою впливу як на суддю, так і на судову владу в цілому (перше речення абзацу третього пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, перше речення абзацу шостого підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013, друге речення абзацу шостого підпункту 3.2., абзаци двадцять сьомий, тридцять третій, тридцять четвертий підпункту 3.3 пункту З мотивувальної частини Рішення від 4 грудня 2018 року № 11-р/2018).          Відтак, заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди прожиткового мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2024 року (3028,00 грн) на іншу розрахункову величину (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді 2102,00 грн), яка Законом № 1402-VIII не передбачена, при виплаті позивачу суддівської винагороди з січня 2024 року по 31 березня 2024 року, на підставі абзацу 5 ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 09 листопада 2023 року № 3460-IX, є неправомірною.
Станом на 01.01.2024 року відбулось збільшення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2024 року (3028,00 грн), що має наслідком збільшення посадового окладу працюючого судді та інших складових суддівської винагороди, які встановлюються від посадового окладу, а отже позивач набула право на перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки ТУ ДСА в Донецькій області від 20.05.2024 року № 04-896/24 .
З урахуванням вище викладеного, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що позивач має право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01 січня 2024 року на підставі довідки Першого апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2024 року № 04-33/982/24 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01 січня 2024 року.
Суд вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги, що вимога позивача про виплату пенсії є вимогою на майбутнє, оскільки рішення відповідача про відмову у перерахунку довічного грошового утримання створює для позивача правові наслідки.
Ефективність судового захисту прав та інтересів особи в адміністративному судочинстві включає ефективність розгляду та вирішення справи, ефективність способу захисту, ефективність судового рішення та ефективність його виконання. 
Всі ці складові можна охопити єдиним терміном «ефективне правосуддя», що виступає еталоном для оцінки судової гілки влади та є запорукою довіри до неї з боку громадян, а також інших суб`єктів. Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам
Наслідком задоволення в адміністративному судочинстві позовних вимог є відновлення фактично порушених прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно- правових відносин. Суд при прийнятті рішення про задоволення позовних вимог має не лише вирішити позовні вимоги відповідно до принципів верховенства права, а й обрати найбільш ефективний спосіб захисту порушеного права. Тобто такий, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції щодо необхідності скасування рішеннь управління з зобов`язанням здійснити перерахунок з 01.01.2024 року щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.                                  
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.                     
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).                    
У справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржникові надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.
Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

                                                            ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області – залишити без задоволення. 
Рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 09 січня 2025 року    у справі № 200/8781/24 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню крім  випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 20 березня 2025 року.

Судді                                                                                             А.В. Гайдар                                            
                                                                                                               Т.Г.Гаврищук
                                                                                                               Е.Г. Казначеєв