ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 542/600/24  Номер провадження 22-ц/814/544/25	Головуючий у 1-й інстанції Шарова-Айдаєва О.О.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Одринської Т.В.,
суддів Кузнєцової О.Ю., Пікуля В.П.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Полтава цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» про стягнення заборгованості за кредитним договором
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 05 вересня 2024 року,
В С Т А Н О В И В :
У березні 2024року ТОВ «Діджи Фінанс» звернулось до суду першої інстанції із вказаним позовом, у якому просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №3309982 від 17 травня 2021 року в розмірі 66000 грн та понесені судові витрати.
Позовна заява обґрунтована тим, що 17 травня 2021 року за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та рівня відповідальності, в особистому кабінеті на сайті ТОВ «Мілоан» URL: https://miloan.ua/, ОСОБА_1 було подано заявку на отримання кредиту №3309982. Дана заява знаходиться у власному кабінеті відповідача на сайті URL: https://miloan.ua/.
Відповідач уклав договір про споживчий кредит №3309982 від 17.05.2021 з ТОВ «Мілоан» Та на підставі платіжного доручення відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 15 000 грн.
ТОВ «Міолан» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, однак відповідач не виконав належним чином кредитні зобов`язання.
У подальшому ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги на користь ТОВ «Діджи Фінанс» відповідно до договору факторингу №07Т від 13 вересня 2021 року, у тому числі право вимоги за кредитним договором №3309982 від 17 травня 2021 року. 
Відповідно до витягу до договору факторингу №07Т від 13.09.2021 новий кредитор набув право вимоги до ОСОБА_1 за договором №3309982 у сумі 66000 грн, з яких: 15000 - заборгованість за тілом кредиту, 49500 – заборгованість за відсотками, 1500 – заборгованість за комісією. 
Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 05 вересня 2024 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» суму заборгованості за договором про споживчий кредит №3309982 від 17.05.2021 у загальному розмірі 66000,00 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 15000,00 грн, заборгованості за відсотками у сумі 49500,00 грн, заборгованості за комісійною винагородою в сумі 1500,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 2422,40 грн та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн. 
Рішення суду мотивовано тим, що відповідач, всупереч умов кредитного договору, порушив умови кредитного договору, не повернув в повному обсязі кредит кредитодавцю та не виконав в повному обсязі грошові зобов`язання перед позивачем за договором.
Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що його не було повідомлено про укладення договору передачі зобов`язаних вимог та про відступлення прав вимог.
Крім того, жодного листа про досудове врегулювання від нового кредитора він не отримував. 
Посилався на те, що згідно із ЗУ « Про споживче кредитування» п.6-1 у період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. 
У відзиві ТОВ «Діджи Фінанс» просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а заочне рішення без змін.
В обґрунтування відзиву вказувало, що судом першої інстанції вірно встановлено, що товариством виконано взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного договору та прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно вимог ч.1ст.369ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з ч.4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.
Задовольняючи позов у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав належним чином умови договору щодо повернення отриманої суми кредиту та не сплатив заборгованість за відсотки станом на дату відступлення права вимоги та комісію.
Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції в повному обсязі виходячи з наступного. 
Статтею 11 Цивільного кодексу України(далі ЦК України) встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.
В силу частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
У частині першій статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.
Зобов`язання має виконуватися належним чином, у тому числі відповідно до умов договору та вимог закону.
Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.
Зібрані у справі докази підтверджують, що ТОВ «Мілоан» і ОСОБА_1 уклали в електронній формі кредитний договір.
Вказане не заперечується відповідачем.
Отже, ТОВ «Мілоан» і ОСОБА_1 у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, зокрема, щодо розміру кредиту, порядку його надання та повернення, строку кредитування, порядку нарахування та сплати процентів, підстав сплати комісії, прав і обов`язків сторін, відповідальності за порушення умов договору тощо.
Пунктом 1.2 Договору визначено, що сума (загальний розмір) кредиту становить 15 000 грн.
Пунктом 1.3 визначено, що Кредит надається строком на 30 днів з 17. 05.2021.
Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 16.06.2021. (пункт 1.4)
Відповідно до п.1.5.1 Договору комісія за надання кредиту становить 1500,00 грн, яка нараховується за ставкою 10% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту.
Згідно з п.1.5.2. проценти за користування кредитом: 4500,00 грн, які нараховуються за ставкою 1% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. 
Пунктом 2.1. Договору, визначено, що кредитні кошти надаються Позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.
Пунктом 2.2.2. Договору визначено, що нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п.2.2.3.
Згідно з п.3.3.2. Договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі, передбачені цим договором у порядку, строки та терміни передбачені п.п. 1.1.-1.6. та п. 2.4. цього договору.
Відповідно до пункту 7.1, цей договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.
Додатком № 1 до договору є графік платежів, згідно з яким визначено до сплати: сума кредиту, проценти за користування кредитом, комісія за надання кредиту.
Анкета-заява на кредит № 3309982 від 17.05.2021 містить відомості щодо погодження отримання кредиту відповідачем ОСОБА_1 у ТОВ «Мілоан».
Відповідно до положень п.2.3. кредитного договору сторони погодили, що строк кредитування може бути продовжений (пролонгований) на пільгових чи на стандартних умовах.
Продовження строку кредитування на пільгових умовах відбувається строком на три, сім і п`ятнадцять днів за умови сплати позичальником комісії і частини заборгованості за кредитом (тілом).
Продовження строку кредитування на стандартних умовах відбувається у разі, якщо після завершення строку кредитування позичальник продовжує користуватися кредитними коштами та сплачує комісію за пролонгацію договору.
В даному випадку останній день дії договору 16.06.2021 включно.
Відомостей про те, що після 16.06.2021 відповідач вчиняв якісь дії для продовження строку кредитування чи вносила будь-які кошти на продовження дії договору, матеріали справи не містять, а тому 17.06.2021 строк дії договору закінчився і нарахування коштів товариством після спливу строку дії договору є необґрунтованим.
Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.
При цьому, ч.2 ст.625 ЦК України конкретизовано визначений статтями 536 та 693 цього Кодексу обов`язок покупця сплачувати встановлений договором або законом розмір процентів за незаконне користування чужими грошовими коштами з визначенням додаткового зобов`язання боржника на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, з огляду на таке обмеження законодавця щодо розміру трьох процентів річних, можна дійти висновку, що ч. 2ст. 625 ЦК України передбачено можливість визначення розміру процентів саме у річних, а не будь-яким іншим способом, передбаченим договором, та обмеження свободи сторін в укладенні договору на предмет визначення іншої методики нарахування процентів за незаконне користування чужими грошовими коштами згідно із статтями 536, 625, 693 ЦК України.
У свою чергу, згідно з визначенням поняття неустойки, яке передбачено ст. 549 ЦК України, грошовою сумою, яку боржник повинен передати кредитору у разі порушення зобов`язання, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення, є пеня.
Таким чином, оскільки проценти за користування чужими грошовими коштами, які за умовами п. 1.6. та 1.5.3. кредитного договору нараховуються за кожен день прострочення виконання зобов`язання, за своєю правовою природою, враховуючи спосіб обчислення за кожен день прострочення, підпадають під визначення пені, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача нараховані останнім проценти за користування кредитними коштами поза межами строку дії кредитного договору.
За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме - про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованості за договором про споживчий кредит №3309982 від 17 травня 2021 року у розмірі 21000,00 грн, яка складається: з 15 000,00 гривень - заборгованість за основним зобов`язанням кредиту (тіло кредиту); 1500,00 - комісія за надання кредиту; 4500,00 – проценти за користування кредитом.
Оскільки відповідачем не оскаржується укладення кредитного договору та укладення договору факторингу, тому апеляційним судом не переглядається.
Доводи відповідача про те, що позивач жодним чином не повідомив його про відступлення прав вимоги, не заслуговують на увагу. 
З огляду на викладене, саме по собі неповідомлення позичальника про уступку права вимоги, на що посилається відповідач , не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора.
Вказаний висновок викладений у постанові КЦС ВС від 06 лютого 2018 року у справі № 278/1679/13-ц.
Щодо судових витрат
Відповідач є особою з інвалідністю II груп та у відповідності до п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. 
Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги відповідача, скасування оскаржуваного рішення суду, часткове задоволення позовних вимог позивача (31,82%), то наявні підстави для нового розподілу судових витрат, понесених сторонами в судах першої та апеляційної інстанцій.
Стаття 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до вимог частин 1, 2, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що у ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що задоволенню підлягають позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» на 31,82%, відповідач під час розгляду справи не заявляв клопотання про зменшення позивачу витрат на професійну правничу допомогу через їх неспівмірність, то відповідач повинен відшкодувати позивачу 31.82% судових витрат на правничу допомогу.
Сума відшкодування позивачу за рахунок держави судового збору за подання позовної заяви становить 770, 68 грн, сума витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції складає 1909,20 грн, які необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.
Позивач, у свою чергу, повинен сплати на користь держави 68,18% судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, а саме 2476,98 грн.
Відповідно до ч.10ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Оскільки з ТОВ «Діджи Фінанс» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2476,98 грн, а за рахунок держави підлягає відшкодуванню судовий збір у розмірі 770,68 грн на користь ТОВ «Діджи Фінанс», то, враховуючи ч.10 ст. 141 ЦПК України, з ТОВ «Діджи Фінанс» на користь держави необхідно стягнути різницю судових витрату розмірі 1706,30 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України,апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 05 вересня 2024 року скасувати, ухвалити нове рішення.
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором №3309982 від 17.05.2021 у розмірі 21000,00 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на користь держави судовий збір у розмірі 1706,30 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» судові витрати на правничу допомогу у розмірі 1909,20 грн.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.
У разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, постанова може бути оскаржена протягом тридцяти днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 24 березня 2025 року. 

Головуючий суддя                                                         Т.В. Одринська
Судді                                                                         О.Ю. Кузнєцова
       В.П. Пікуль