Дата документу 28.04.2025 Справа № 335/7023/23

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 335/7023/23
Провадження №22-ц/807/861/25
Головуючий в 1-й інстанції – Апаллонова Ю.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       28 квітня 2025 року                                                 місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача	Кухаря С.В.	
суддів:	Кочеткової І.В., Подліянової Г.С.	

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Железняк-Кранг Інги Вікторівни на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 лютого 2025 року, ухвалене у м. Запоріжжі у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії. В обґрунтування позову зазначав, що відповідач ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення АДРЕСА_1 . З 01 листопада 2021 року між Концерном «МТМ» та ОСОБА_1 укладено Типовий індивідуальний договір № 72204161 про надання послуги з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_2 , нежитлове приміщення № 20 (вказаний договір приєднання розміщений на офіційному сайті Концерну "МТМ"). Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги. Житловий будинок по АДРЕСА_2 оснащений приладом комерційного обліку теплової енергії, а саме: SHARKY 775 заводський № 51458386, про що зазначено в рахунках за надані послуги з постачання теплової енергії, відповідно обсяг спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень визначається за показаннями вузлів комерційного обліку. Нежитлове приміщення Відповідача не оснащене розподільчим (індивідуальним) приладом обліку теплової енергії. Враховуючи знаходження приміщення в багатоквартирному будинку, відсутність документів на підтвердження відключення від мережі опалення, вказане приміщення є опалювальним. На виконання пункту 5 Договору Позивач надавав послугу з постачання теплової енергії Відповідачу в нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою:   АДРЕСА_2 , нежитлове приміщення № 20 за період: листопад 2021 р. - травень 2023р. на загальну суму 61 399,05 грн. Сплачено Відповідачем у спірному періоді 0,00 грн., що підтверджується розрахунком суми грошової заборгованості, який додається до цієї заяви. Відповідач не виконав свої обов`язки згідно Договору по сплаті за надану послугу з постачання теплової енергії, у зв`язку з чим за Відповідачем виникла грошова заборгованість у розмірі 61 399,05 грн. Позивачем були сформовані та надані Відповідачу рахунки на оплату спожитої послуги. В рахунках на оплату спожитої послуги та на сайті Концерну "МТМ", у відповідності, до вимог законодавства, міститься інформація щодо встановленого приладу комерційного обліку за яким відбуваються нарахування на будинок/будівлю), опалювальної площі будинку/будівлі. Крім того, у рахунках міститься інформація щодо спожитої будинком теплової енергії. В своїй сукупності наведені дані дозволяють встановити кількість спожитої теплової енергії приміщенням. Таким чином, Відповідач має вичерпну інформацію з приводу кількості наданих послуг, їх структури, вартості та наявної заборгованості, а також діючих на момент проведення розрахунків тарифів на відповідні послуги. Факт отримання послуги з постачання теплової енергії до житлового будинку в якому знаходиться приміщення Відповідача підтверджується рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону відповідно до яких Позивачем було розпочато і закінчено опалювальний сезон в м. Запоріжжі (відповідні рішення містяться на офіційному сайті ЗМР та додаються до цієї позовної заяви), знаходженням нежитлового приміщення Відповідача у багатоквартирному житловому будинку. Посилаючись на те, що відповідач в добровільному порядку заборгованість на погашає, просив суд стягнути з ОСОБА_2 за індивідуальним договором про надання комунальної послуги з постачання теплової енергії № 72204161 від 01.11.2021р. за період з листопада 2021 р. по травень 2023 р. на користь Концерну "Міські теплові мережі" суму грошової заборгованості в розмірі 61 399,05 грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 лютого 2025 року, позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну "Міські теплові мережі" заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії, яка утворилась за період з листопада 2021 по травень 2023 в сумі 61 399,05 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну "Міські теплові мережі"  судові витрати у розмірі судового збору 2 684,0 грн. 

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Железняк-Кранг Інги Вікторівни подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовної заяви.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що судом залишилось поза увагою, що приміщення відповідача не отримує від позивача послуг теплопостачання, договір купівлі-продажу теплової енергії або гарячої води з будь-якою особою або договір надання житлово-комунальних послуг та безпосередньо послуг постачання теплової енергії з позивачем останнім не укладалися. Позивачем не доведено належними та достатніми доказами постачання відповідачу теплової енергії, а тому суд дійшов хибного висновку з приводу віднесення нежитлового приміщення, що належить відповідачу до категорії опалювального і відповідно розрахунок заборгованості за надані послуги з теплопостачання є необґрунтованим. 

У відзиві на апеляційну скаргу Концерн «Міські теплові мережі» вказав, що апеляційна скарга є такою, що не підлягає задоволенню, адже судове рішення є законним та обґрунтованим, а доводи скарги не спростовують правильних висновків суду. 

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2025 року це 90840,00 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3028,00 грн. (3028,00 грн. Х 30 = 90840,00 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. 

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 12.06.2019 року є власником нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , загальна площа 109,7 кв.м. на підставі договору дарування нежитлового приміщення від 12.06.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, реєстровий номер 2599.

Між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються Цивільним кодексом України, Законом України "Про житлово-комунальні послуги", Законом України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання", Законом України "Про теплопостачання", Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України, від 21 серпня 2019 р.№ 830, Положенням про Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (діяли до 30.04.2022), Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 року, № 315 про затвердження "Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг" умовами Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії.

Житловий будинок по АДРЕСА_2 , в якому знаходиться приміщення відповідача оснащений приладом комерційного обліку теплової енергії, а саме: SHARKY 775 заводський № 51458386, про що зазначено в рахунках за надані послуги з постачання теплової енергії, відповідно обсяг спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень визначається за показаннями вузлів комерційного обліку.

Встановлено, що нежитлове приміщення Відповідача не оснащене розподільчим (індивідуальним) приладом обліку теплової енергії.

Відповідач є споживачем послуг з постачання теплової енергії за вище вказаною адресою та користувався послугами позивача, а тому навіть при відсутності письмового договору на його ім`я та при фактичному отриманні послуг він повинен проводити оплату за спожиті послуги з теплової енергії.

Позивач надавав послугу з постачання теплової енергії Відповідачу в нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , нежиле приміщення № 20 за період: листопад 2021 р. - травень 2023р. на загальну суму 61 399,05 грн., сплачено Відповідачем у спірному періоді 0,00 грн., що підтверджується розрахунком суми грошової заборгованості. Не оплата послуг позивачу не оспорюється і відповідачем.

Відповідач не виконав свої обов`язки згідно Договору по сплаті за надану послугу з постачання теплової енергії, у зв`язку з чим за Відповідачем виникла грошова заборгованість у розмірі 61 399,05 грн.

Розрахунок позивача по заявленій сумі заборгованості відповідачем не спростовано та не надано обґрунтованих даних, з яких би вбачалося невідповідність розрахунків позивача фактичним обсягам споживання теплової енергії відповідачем.

Задовольняючи вимоги позову, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем докази про наявність заборгованості зі сплати спожитої теплової енергії у пред`явленому до стягненні розмірі в сумі 61 399,05 грн. з листопада 2020 року по травень 2023 року, є належними, допустимими та, оцінюючи їх у сукупності, є достатніми для підтвердження аргументів, викладених у позові, і вказані розрахунки заборгованості відповідачем не спростовані належними та допустимим доказами, а також не надано альтернативного розрахунку за весь період заборгованості.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не погоджується виходячи з наступного.

Концерн «Міські теплові мережі» є юридичною особою, метою діяльності якої відповідно до п. 2.1 Статуту є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на постійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну.

Предметом діяльності Концерну «Міські теплові мережі» є виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії для потреб населення для обігріву житла і побутових потреб, комунально-побутових потреб підприємств, бюджетних установ та організацій, інших категорій споживачів, її збут тощо. (п. 2.2 Статуту)

Згідно з ч. 7 ст. 14 Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» до дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною першою цієї статті, та/або досягнення згоди з виконавцем про розмір плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної комунальної послуги, між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог частини п`ятої статті 13 цього Закону.

Частиною 5 статті 13 даного Закону встановлено, що в разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.

У разі укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг виконавці комунальних послуг розміщують вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію для кожного багатоквартирного будинку окремо на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування таких вимог у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

02.10.2021 Концерн «Міські теплові мережі» оприлюднив на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування Запорізької міської ради (можна знайти у вільному доступі в мережі Інтернет за посиланням http://zp.gov.ua/uk/articeles/item/10370/ukladannya-publichnih-dogovoriv-z-koncernom-miski-teplovi-merezhi-) та на власному офіційному веб-сайті (можна знайти у вільному доступі в мережі Інтернет за посиланням http//teploseti.zp.ua/ua/for_consumers/Public_contracts/) індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що є публічним договором приєднання.

Відповідно до ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Тобто внесення змін до публічного договору приєднання законодавством не допускається так як вказане призведе до порушення прав інших суб`єктів імперативно визначених відносин.

Крім того ч. 6 ст. 633 ЦКУ передбачено, що умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору є нікчемними.

Таким чином, в силу вимог вище наведених норм Закону з 01.11.2021 Концерном «Міські теплові мережі» з відповідачем укладено типовий індивідуальний договір № 72204161 про надання послуги з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_2 , нежитлове приміщення №20.

Пунктом 5 Типового індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії (далі - договір) передбачено, що виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.

Згідно з п. 32 договору, розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць.

Пунктом 34 передбачено, що споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.

Згідно з п. 36 договору, під час здійснення оплати споживач зобов`язаний зазначити розрахунковий період, за який вона здійснюється, та призначення платежу (плата виконавцю, сплата пені, штрафів).

Відповідно до п. 38 договору, споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення цього Договору.

Частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно ч. 1 ст. 9 Закону № 2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Таким чином, чинне законодавство передбачає обов`язок споживача оплатити вартість тільки тієї теплової енергії, яка ним була спожита.

Відповідно до п. 11 Типового договору обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315 (далі Методика).

Вказана Методика встановлює порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг.

Відповідно до Методики, термін опалювальне приміщення, визначається, як приміщення у будівлі/будинку, яке забезпечується тепловою енергією за допомогою внутрішньобудинкової системи теплопостачання, та у якому забезпечується нормативна температура повітря.

Відповідно до Акту розмежування меж балансової належності тепломереж та експлуатаційної відповідальності сторін від 01.03.2007 року, у нежитловому приміщенні №20 за адресою:  АДРЕСА_2  встановлено запорну арматуру на відключення споживання по ходу теплоносія (т. 1 а.с. 214). 

Актом від 01.10.2011 року представниками ФК «Міські теплові мережі» було встановлено, що у нежитловому приміщенні №20 за адресою:  АДРЕСА_2  окрема система опалення приміщення відключена; у підвалі будинку на елеваторному вузлі виконаний видимий розрив потоку, подающий та зворотній трубопровід обрізаний і заварений. В прибудованому приміщенні опалення відсутнє; ГВС відсутнє; приміщення опалюється електрообладнанням; наявні транзитні стояки опалення (т. 1 а.с. 215).

Доказів приєднання відповідача до системи опалення після набуття ним права власності на нежитлове приміщення, матеріали справи не містять. Більше того, звернення відповідача з приводу обстеження приміщення з метою встановлення наявності або відсутності теплопостачання залишено відповідними органами без задоволення.

Через відсутність постачання позивачем теплової енергії у нежитлове приміщення відповідача не забезпечується нормативна температура повітря, і відповідно таке приміщення не можна визначити, як опалювальне.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відтак визначальним для оплати за надані послуги з теплопостачання є фактичне надання таких послуг.

Апеляційний суд, беручи до уваги встановлені обставини справи та оцінюючи наведені докази зазначає, що позивач не надав належних доказів фактичної поставки теплоносія у нежитлове приміщення, що належить відповідачу, а отже, не довів належними та допустимими засобами доказування наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за теплову енергію.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зважуючи на встановлені в ході розгляду справи обставини, колегія судді апеляційного суду вважає, що позивачем не доведено належними, достатніми та допустимими доказами правильність визначення статусу нежитлового приміщення, яке належить відповідачу, в залежності від способу забезпечення тепловою енергією, а також обґрунтованість нарахування заборгованості за надані послуги з теплопостачання, враховуючи, що від такого статусу залежить спосіб та порядок нарахування заборгованості. Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити, за недоведеністю.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення.

Згідно з ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважуючи на задоволення вимог апеляційної скарги, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню сума судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 4026,00 грн.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

УХВАЛИВ:
       
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Железняк-Кранг Інги Вікторівни задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 лютого 2025 року у цій справі скасувати. Ухвалити нову постанову наступного змісту. 

Позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії – залишити без задоволення.

Стягнути з Концерну «Міські теплові мережі» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 4026,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 28 квітня 2025 року.

Головуючий, суддя-доповідач                                                С. В. Кухар

Судді:                                                                        І.В. Кочеткова        

       Г.С. Подліянова