УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №285/5872/24 Головуючий у 1-й інст. Васильчук Л. Й. 
Номер провадження №33/4805/387/25
Категорія ч. 1 ст.130 КУпАП Доповідач Григорусь Н. Й. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Григорусь Н.Й., за участі: захисника – адвоката Крупського В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11 лютого 2025 року, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
ВСТАНОВИВ:
Постановою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11 лютого 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Згідно з постановою судді районного суду,  ОСОБА_1  10 листопада 2024 року о 07-30 год в м. Звягель по вул. Шепетівській, 2 керував транспортним засобом Opel Astra, реєстраційний номер  НОМЕР_1  з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, поведінка що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження медичного огляду на стан визначення наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку в найближчому закладі КНП «Звягельська багатопрофільна лікарня» відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ст. 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Не погоджуючись із вказаною постановою судді місцевого суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи. Апеляційна скарга обґрунтована, зокрема тим, що матеріали справи не містять доказів керування ним автомобілем, а також законних підстав для зупинки транспортного засобу. Дії працівників поліції вважає незаконними та такими, що суперечать Конституції України. Ознаки наркотичного сп`яніння, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, вважає надуманими. Зазначив, що у матеріалах справи відсутні посилання на вимогу працівників поліції до водія пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного приладу. Відеозаписами не підтверджено вручення водію направлення на медичний огляд до закладу охорони здоров`я, яке виписане вже після повідомлення ОСОБА_1 про вчинене ним правопорушення, що на думку скаржника є суттєвим порушенням процедури. Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження виконання процедури направлення на проведення огляду скаржника на стан алкогольного сп`яніння та його відмови від проходження такого огляду. Вказав, що суд першої інстанції не врахував поданий до суду медичний висновок на підтвердження не перебування ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння. 
На думку скаржника, у його діях відсутній склад правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП, а вина - недоведена.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення захисника – адвоката Крупського В.В., який апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, дослідивши доводи апеляційної скарги, доходжу наступного висновку.
Згідно ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Оцінка доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як  слідує  з  матеріалів  справи ОСОБА_1 порушив пункт 2.5  Правил дорожнього руху України за, що передбачена відповідальність згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Згідно пункту 1.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР України) передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Пунктом 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за порушення зазначеної вимоги ПДР України передбачена ст. 130 КУпАП.
Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за встановлених та викладених у постанові обставин, підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 170216 від 10 листопада 2024 року; копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №3446816; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за змістом якого огляд ОСОБА_1 у медичному закладі не проводився, від огляду відмовився, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які пояснили, що працівники поліції зупинили автомобіль Opel Astra, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , у водія виявили ознаки наркотичного сп`яніння. Від проходження огляду ОСОБА_1 відмовився; відеозаписом з портативної камери працівника поліції.
Так, із вказаного відеозапису вбачається, що працівник поліції біля автомобіля Opel Astra, встановив особу водія ОСОБА_1 , повідомив про проведення відеофіксації. Разом з тим, зауважив на наявність у водія ознак наркотичного сп`яніння, а саме: звужених зіниць очей, що ОСОБА_1 заперечив. На пропозицію поліцейського пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі ОСОБА_1 погодився, проте забажав їхати на своєму автомобілі, отримав роз`яснення, що відсторонений від керування транспортним засобом. Відмова водія від супроводу його до медичного закладу у службовому автомобіля працівників поліції розцінена поліцейським як відмова від проходження огляду. Далі ОСОБА_1 роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. На запит поліцейського водій відмовився надати посвідчення водія. Разом з тим, поліцейський роз`яснив останньому наслідки відмови від проходження огляду та складення відповідного протоколу й матеріалів, які в подальшому направляються до суду. В подальшому щодо ОСОБА_1 складені постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, які надані водію на ознайомлення, у письмових поясненнях у протоколі зазначив «не згоден, не перебуваю». Водія попередили про відсторонення від керування транспортним засобом. 
Твердження ОСОБА_1 , що матеріали справи не містять доказів керування ним транспортним засобом опосередковано спростовуються відеозаписами. Так, жодних заперечень чи пояснень щодо не перебування за кермом або перебування за кермом його автомобіля іншої особи від скаржника не надходило, а факт керування транспортним засобом ОСОБА_1  крім іншого підтверджується постановою про накладення адміністративного стягнення на нього за порушення ПДР за ч. 1 ст. 126 КУпАП, зі змістом якої ОСОБА_1 ознайомився без будь-яких заперечень, про що свідчить його особистий підпис та відповідна відмітка. Доказів щодо оскарження або скасування останньої матеріали справи не містять.
Крім того, зі змісту рапорту, долученого до матеріалів справи (а.с. 5), вбачається, що 10 листопада 2024 року 07-43 год на службу 102 звернувся ОСОБА_1 зі скаргою на дії працівників поліції вказавши, що їхав зі сторони Шепетівки у напрямку Києва на автомобілі Opel Astra, реєстраційний номер НОМЕР_1 , а працівники поліції разом із працівниками ТЦК зупинили його без законних на те підстав. 
Письмові пояснення свідків - працівників ТЦК СП, які були присутні під час зупинки автомобіля ОСОБА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не суперечать встановленим обставинам.
Разом з тим скаржником не надано доказів щодо визнання дій працівників поліції, які полягали у незаконній, на думку водія, його зупинці за кермом транспортного засобу або результатів службового розслідування за наслідками відповідних звернень. Неправомірна зупинка працівниками поліції транспортного засобу, за певних обставин, може бути підставою притягнення таких працівників до відповідальності. Проте, якщо при цьому з`ясувалось, що водій перебував з ознаками сп`яніння чи в іншому неадекватному стані, то факт неправомірної зупинки його працівниками поліції, не звільняє водія від обов`язку виконання вимог п. 2.5 ПДР України.
Таким чином, апеляційний суд вважає встановленим факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом 10 листопада 2024 року о 07-30 год у м. Звягелі по вул. Шепетівській, 2, що узгоджується із відеозаписами з портативних нагрудних камер поліцейських. 
Зазначені вище докази суд першої інстанції вірно визнав належними та допустимими та такими, що в сукупності та взаємозв`язку доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, а відеозапис, хоча записаний частинами, є послідовним та відповідає п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС України 18 грудня 2018 року №1026 та вимогам ст. 251 КУпАП, оскільки за допомогою останнього можна відтворити обставини, за яких патрульні, після виявлених у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння, у відповідності до встановленого законом порядку, пропонували йому пройти огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння у медичному закладі, від проходження якого він відмовився, а тому його дії вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Дані зафіксовані на відеозаписі повністю спростовують доводи апелянта та свідчать, що поліцейський діяв з дотриманням вимог ст. 266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».
Посилання апелянта на відсутність складу адміністративного правопорушення у його діях у зв`язку з тим, що ознак наркотичного сп`яніння у нього не заслуговують на увагу у зв`язку з наступним.
Пунктом 2 Розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 встановлено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Тобто за змістом цієї норми поліцейський, як посадова особа, на яку покладено обов`язок забезпечення безпеки дорожнього руху, самостійно за власним переконанням визначає наявність у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння, визначених п.п. 3, 4 Розділу І Інструкції. 
У даному випадку водію після зупинки працівник поліції зазначив про виявлення у ОСОБА_1 звужених зіниць, які не реагують на світло, що є однією з ознак перебування особи у стані наркотичного сп`яніння. Одночасно водію надавалась можливість довести свої заперечення під час проходження огляду у закладі охорони здоров`я у встановленому законом порядку, проте ОСОБА_1 відмовився. Відсутність або наявність направлення на проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я не спростовує вини ОСОБА_1 , який відмовився від огляду на стан сп`яніння і така відмова була беззаперечною.
Необґрунтованими апеляційний суд вважає також доводи скаржника про те, що працівники поліції, не пропонували водію проходження огляду на місці зупинки, адже згідно пункту 12 Розділу 2 Інструкції у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Пунктом 17 розділу 3 інструкції передбачено, що зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку.
Згідно п. 20 розділу 3 інструкції висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння складається в усіх випадках безпосередньо після огляду особи у трьох примірниках: перший примірник видається під підпис поліцейському, який доставив дану особу на огляд, другий видається оглянутій особі, а третій залишається в закладі охорони здоров`я.
Згідно п. 22 розділу 3 інструкції висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.
Копія долученого до справи результату імунохроматографічного дослідження (CITO TEST) від 10 листопада 2024 року №45 відносно ОСОБА_1 , на думку апеляційного суду, вищевказаним пунктам Інструкції та ч. 4 ст. 266 КУпАП не відповідає, та не може вважатись доказом відсутності у діях водія складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки протокол про вчинення адміністративного правопорушення відносно ОСОБА_1 складено у зв`язку з відмовою особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, тобто за порушення ним п. 2.5 Правил, а не за вчинення адміністративного правопорушення, яке полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, суддя місцевого суду дав належну оцінку всім доказам у справі, проаналізував їх у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, та дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови.
Враховуючи наведене, приходжу до висновку про те, що при розгляді даної справи суддя місцевого суду повною мірою дотримався вимог ст.ст. 245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм матеріального права чи неправильного застосування норм процесуального права. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.
За таких обставин, підстав для скасування чи зміни постанови судді районного суду відносно ОСОБА_1 немає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд 
                                                     ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11 лютого 2025 року – без змін.
Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Й.Григорусь