Дата документу 28.04.2025 Справа № 334/7384/24

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ЄУН 334/7384/24 Головуючий у І інстанції: Філіпова І.М.
Провадження № 22-ц/807/568/25                                                          Суддя-доповідач: Поляков О.З.
                                
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
28 квітня 2025 року                                                 м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого:         Полякова О.З.
суддів: Кочеткової І.В.,
        Кухаря С.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Шершакової Марини Сергіївни на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання,-
В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що від шлюбу з відповідачем, який наразі розірвано, сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
ІНФОРМАЦІЯ_2 сину виповнилось 18 років. На теперішній час ОСОБА_3 є студентом 4-го курсу денної форми навчання «Запорізького професійного коледжу готельного-ресторанного бізнесу». Син наразі потребує матеріальної допомоги. Відповідач має можливість і може надавати дитині матеріальну допомогу. Оскільки син навчається на денній формі, то він не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток та утримувати себе самостійно, перебуває на повному утриманні позивача і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги. Станом на теперішній час відповідач добровільно матеріальну допомогу сину, який продовжує навчання, не надає.
Посилаючись на означені обставини, ОСОБА_2 просила суд стягнути на ї користь із ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду та до досягнення ОСОБА_3 двадцяти трьох років або припиненням ним навчання. Також просила стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 грн.
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2024 року позов задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/5 частини заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 11 вересня 2024 року і до досягнення ОСОБА_3 двадцяти трьох років або припинення ним навчання.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 грн.
Стягнуто на користь держави з ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1211,20 грн.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Шершакової М.С. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2024 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що повнолітній син не потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням, оскільки отримує стипендію, позивач не надав належних доказів витрат на утримання сина, твердження позивача про те, що відповідач має змогу надавати кошти на утримання дитини не відповідають дійсності, оскільки зареєстровані транспортні засоби в нього відсутні, а будинок та земельна ділянка перебувають в іпотеці в рахунок забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором. Крім того, апелянт зазначив про те, що розмір аліментів, який з нього стягнуто судом першої інстанції, буде призводити до збагачення позивача та буде джерелом інших нецільових витрат. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, в суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
За приписами п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.
Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, даний спір за визначеними статтею 274 ЦПК України критеріями відноситься до категорії малозначних, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи. Надано учасникам справи строк для надання відзиву на апеляційну скаргу.
У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника – адвоката Юсубова Е.С. заперечує проти її доводів, просить залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до положень ч.ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (частина друга статті 264 ЦПК України).
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі – Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Принцип диспозитивності цивільного судочинства, визначений у статті 13 ЦПК України, вимагає від суду розглядати справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з продовженням навчання повнолітній син сторін потребує матеріальної допомоги.
Колегія суддів у цілому погоджується з висновком суду про наявність підстав для стягнення аліментів на користь позивача, проте визначення їх розміру – 1/5 частини заробітку (доходу), щомісячно, не є такою, що забезпечить баланс інтересів як одержувача, так і платника аліментів.
Так, суд першої інстанції встановив, підтверджено матеріалами справи та не заперечували сторони, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 19 листопада 2016 року (а.с.14).
Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , 10 червня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 шлюб було розірвано (а.с.15).
02 вересня 2016 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , змінила прізвище на « ОСОБА_6 », що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_3 від 02 вересня 2016 року (а.с.16). 
Відповідно до копії довідки №464 від 05 вересня 2024 року Закладу професійної (професійно-технічної) освіти «Запорізького професійного коледжу» готельного-ресторанного бізнесу» ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є студентом IV (четвертого) курсу, денної форми навчання, бюджетна група. Термін навчання з 01 вересня 2021 року по 30 червня 2025 року (а.с.19). 
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 виповнилося 18 років.
Згідно з відповіддю Закладу професійної (професійно-технічної) освіти «Запорізький професійний коледж готельно-ресторанного бізнесу» №693 від 06.12.2024 року, ОСОБА_3 навчається в Закладі професійної (професійно-технічної) освіти «Запорізький професійний коледж готельно-ресторанного бізнесу» з 01 вересня 2021 року за денною формою здобуття освіти за професією «Кухар кондитер», 4 курс. Відповідно до заяви, від 03 вересня 2024 року ОСОБА_2 освітній процес у 2024/2025 році для ОСОБА_3 організований з використанням технологій дистанційного навчання. ОСОБА_3 щомісячно отримує звичайну академічну стипендію у розмірі 1250 грн (а.с.76).
Відповідно до довідки Департаменту патрульної поліції № 184 від 05 листопада 2024 року, дохід ОСОБА_1 за період з січня 2024 року до жовтня 2024 за винятком утримань та аліментів становить 289296,01 грн (а.с.38).
Згідно з актовим записом про народження дитини, батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_1 (а.с.40).
Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. В той же час утримання дитини складається не лише з наведених витрат, які за своєю суттю є нерегулярними та направленими на задоволення конкретно визначених потреб дитини. В той же час поряд з такими витратами батьки мають забезпечувати можливість задоволення постійних, повсякденних потреб дитини, що пов`язані (але не вичерпуються) необхідністю забезпечення її харчування, проживання, придбання одягу, тощо.
Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 5) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 6) інші обставини, що мають істотне значення.
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
Так, встановивши, що відповідач має неповнолітню доньку, яка знаходиться на його утриманні, ОСОБА_3 є сином відповідача, який набув повноліття та не досяг віку 23 років, який продовжує навчання та потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги, враховуючи, що ОСОБА_1 працевлаштований, має можливість надавати сину таку допомогу та частково визнав позовні вимоги, прохаючи у відзиві на позовну заяву стягнути з нього аліменти на утримання повнолітнього сина в сумі 3028 грн щомісячно, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що за  приписами ст. 199 СК України, ОСОБА_1  зобов`язаний надавати матеріальну допомогу  повнолітньому синові, який продовжує навчання. 
Проте, при визначенні розміру аліментів суд першої інстанції в повній мірі не врахував, що повнолітній син сторін отримує стипендію, навчається на денній безоплатній формі навчання, що підтверджується відповідною довідкою з навчального закладу та не заперечувалось позивачкою у суді першої інстанції. 
Як вбачається з матеріалів справи, батьки ОСОБА_1 є пенсіонерами, однак відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами перебування батьків на його утриманні (а.с.110,111,112).
Доводи апеляційної скарги про неможливість сплати аліментів на повнолітнього сина у зв`язку з тим, що нерухоме майно – земельна ділянка та будинок перебувають в іпотеці в рахунок забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, колегія суддів не приймає, оскільки матеріалами справи підтверджено, що договір іпотеки без оформлення заставної був укладений між відповідачем та банком 17 листопада 2020 року (а.с.100-108). Тобто у той час, коли ОСОБА_1 сплачував аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини. 
За таких обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати в частині визначення розміру стягнутих аліментів шляхом зменшення суми стягнення з 1/5 до 1/8 частин всіх доходів відповідача щомісячно на користь позивача, що є достатнім та обґрунтованим розміром аліментів, який, на думку апеляційного суду, відповідатиме засадам розумності та справедливості, відповідатиме фактичним потребам повнолітнього сина сторін для продовження навчання, адже сам по собі факт навчання дитини в навчальному закладі не може бути підставою для призначення аліментів у заявленому позивачем розмірі.
Статтею 133 ЦПК України до судових витрат віднесені і витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України,  витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження   № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Оскільки відповідач не заявляв заперечень щодо суми витрат на правничу допомогу, про які зазначала позивач, в суді першої інстанції, апеляційна скарга таких доводів також не місить, витрати на правничу допомогу  ОСОБА_2  підтверджені матеріалами справи, колегія суддів вважає, що відшкодування витрат на правничу допомогу в цій справі в розмірі 2000 грн відповідає принципам розумності та співмірності, забезпечує баланс рівноваги між інтересами сторін у справі, відповідає принципу розумності та співмірності, визначеного як одним з основних критеріїв стягнення таких витрат.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про те, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, у зв`язку з чим на підставі ст. 367 ЦПК України, рішення Ленінського  районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2024 року слід скасувати частково та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки ОСОБА_2 звільнена від сплати судового збору, витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028 грн (за подання позовної заяви 1211,20 грн та апеляційної скарги - 1816,80 грн) слід стягнути з відповідача в дохід держави.
Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,- 
У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Шершакової Марини Сергіївни – задовольнити частково.
Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2024 року – скасувати.
Ухвалити в цій справі нове рішення, яким:
«Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/8 частини заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 11 вересня 2024 року і до досягнення ОСОБА_3 двадцяти трьох років або припинення ним навчання.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.
В частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць рішення підлягає до негайного виконання.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 3028 грн (три тисячі двадцять вісім гривень)»
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 28 квітня 2025 року.

Головуючий:

Судді: