ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/4013/22  Номер провадження 33/814/25/25	Головуючий у 1-й інстанції Гальченко О. О.  Доповідач ап. інст. Корсун О. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2025 року 	м. Полтава	

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Корсун О.М., за участю: секретаря судового засідання Деркач А.С., потерпілого ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 – адвоката Попенка Д.В., на постанову Полтавського районного суду Полтавської області від 03 квітня 2023 року,
в с т а н о в и в:
Цією постановою
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ;
ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
визнано винуватими у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 КУпАП, і закрито щодо них провадження у справі у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП.
За постановою місцевого суду ОСОБА_3 і  ОСОБА_2 визнано винуватими у вчиненні ними адміністративних правопорушень за таких обставин.
26 серпня 2022 року о 18 годині 35 хвилин ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом «Fiat Doblo», н.з. НОМЕР_1 , на 344 км автодороги М-03 Київ-Харків-Довжанський зі сторони м. Полтава в напрямку м. Харків, порушуючи вимоги п.п.10.1, 10.3 ПДР України, перед перестроюванням із крайньої правої смуги в крайню ліву смугу не переконався в безпечності маневру, не надав перевагу в русі та вчинив зіткнення з автомобілем «Оpel Vivaro», н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку в тій же смузі, на яку ОСОБА_3 мав намір перестроїтись. 
ОСОБА_2 за вказаних вище місця, дати й часу, керуючи транспортним засобом «Оpel Vivaro», н.з. НОМЕР_2 , зі сторони м. Полтава в напрямку м. Харків, порушуючи вимоги п.п.12.1, 13.1 ПДР України, не обрав безпечну швидкість руху, не дотримався безпечної дистанції та вчинив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Bora», н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 , який зупинився попереду. Від удару автомобіль «Volkswagen Bora», н.з. НОМЕР_3 , відкинуло вперед і він зіткнувся з автомобілем «Renault Dokker», н.з. НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_4 .
Унаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.
При цьому, суд першої інстанції, встановивши, що на час прийняття постанови закінчився строк, передбачений ст.38 КУпАП, дійшов висновку про необхідність закриття провадження щодо  ОСОБА_3 і ОСОБА_2 на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП.
В апеляційній скарзі адвокат Попенко Д.В. просить скасувати постанову Полтавського районного суду Полтавської області від 03 квітня 2023 року та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Свої вимоги мотивує тим, що місцевий суд не врахував те, що: водій ОСОБА_2 є невинуватим у порушенні вимог ПДР України, які ставляться йому у вину, керував автомобілем з обранням безпечних швидкості руху й дистанції, діяв згідно з дорожньою обстановкою, за обставин крайньої необхідності та належним чином вживав заходи для запобігання ДТП, яка сталася виключно з вини водія ОСОБА_3 , у результаті порушення останнім приписів ПДР України; схема місця ДТП містить неточні відомості, неналежну фіксацію сталих орієнтирів, а тому протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 і схема ДТП є неналежними доказами. Також апелянт посилається на те, що суд першої інстанції: безпідставно встановив винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення поза строками судового провадження; залишив поза увагою клопотання про здійснення провадження в режимі відеоконференції, розглянувши справу за відсутності ОСОБА_2 і його представника.
Водночас адвокат Попенко Д.В. заявив клопотання про здійснення апеляційного розгляду за його та ОСОБА_2 відсутності.
У запереченні потерпілий ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу адвоката Попенка Д.В. залишити без задоволення, посилаючись на доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
Суд апеляційної інстанції заслухав позицію потерпілого ОСОБА_1 про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, дослідив докази, перевірив матеріали провадження, проаналізував доводи апелянта та дійшов висновку про те, що апеляційна скарга, як наслідок, не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Статтею 294 КУпАП регламентовано, що судове рішення суду першої інстанції переглядається в межах доводів апеляційної скарги.
Постанова місцевого суду щодо ОСОБА_3 в апеляційному порядку не оскаржується, а тому відповідно до ст.294 КУпАП у зазначеній частині судом апеляційної інстанції не переглядається.
Виходячи з положень ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно зі ст.245 КУпАП завданням судді при розгляді справ про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП – порушення ним як учасником дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності достатніми та взаємозв`язаними доказами по справі, та є обґрунтованим.
        Факт того, що 26 серпня 2022 року о 18 годині 35 хвилин ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Оpel Vivaro», н.з. НОМЕР_2 , рухався на ділянці 344 км автодороги М-03 Київ-Харків-Довжанський зі сторони м. Полтава в напрямку м. Харків і в цей час відбулося ДТП між його автомобілем «Оpel Vivaro», н.з. НОМЕР_2 , та автомобілем «Fiat Doblo», н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , затим зіткнення між транспортними засобами «Оpel Vivaro», н.з. НОМЕР_2 , і «Volkswagen Bora», н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 , після чого від удару автомобіль «Volkswagen Bora», н.з. НОМЕР_3 , відкинуло вперед і він зіткнувся з автомобілем «Renault Dokker», н.з. НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_4 , й унаслідок ДТП транспортним засобам було спричинено механічні пошкодження, в апеляційній скарзі не оспорюється та підтверджується сукупністю доказів у матеріалах справи.
Між тим, доводи апелянта, які зводяться до того, що ОСОБА_2 не є винуватим у вчиненні ДТП і, як наслідок, у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, позбавлені підстав.
Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Диспозицією ст.124 КУпАП передбачено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Для встановлення наявності об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, має бути три обов`язкові ознаки: протиправне винне діяння (порушення правил безпеки дорожнього руху), наслідки (зокрема, у вигляді пошкодження транспортних засобів) та причинний зв`язок між діянням і наслідками.
Системний аналіз законодавства свідчить про те, що у випадках, коли передбачені ст.124 КУпАП наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома або більше водіями транспортних засобів, суд повинен з`ясувати характер порушень, які допустив кожен із них, а також, чи не було порушення зазначених правил одним водієм причиною їх недодержання іншим, і чи мав перший можливість уникнути ДТП та її наслідків.
Особливості причинного зв`язку мають місце в діяльності у складних системах (із використанням технічних об`єктів), що обумовлена поведінкою не однієї, а декількох осіб, які відповідно повинні дотримуватися спеціальних правил, обов`язкових для кожної з них, та недотримання яких у конкретному випадку одночасно призводить до спричинення протиправного наслідку.
У п.1.10 ПДР України наведено нормативне визначення поняття «дорожньо-транспортної пригоди» та під нею необхідно розуміти подію, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.
Відповідно до вимог п.12.1 ПДР України під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Так, вибір водієм безпечної швидкості руху транспортного засобу є основою створення безпечних умов руху цього транспортного засобу та для інших учасників дорожнього руху. Під час вибору безпечної швидкості руху на водія покладається відповідальність, яка зобов`язує його контролювати дорожню обстановку, особливості перевезення вантажів і пасажирів, а також справність транспортного засобу.
Вимогами ж п.13.1 ПДР України унормовано, що водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.
Безпечна дистанція - відстань до транспортного засобу, що рухається попереду по тій самій смузі, яка у разі його раптового гальмування або зупинки дасть можливість водієві транспортного засобу, що рухається позаду, запобігти зіткненню без здійснення будь-якого маневру (п.1.10 ПДР України).
У суді апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_1 підтвердив те, що він 26 серпня 2022 року приблизно о 18 годині 30 хвилин, керуючи транспортним засобом «Volkswagen Bora», н.з. НОМЕР_3 , зі сторони м. Полтава в напрямку м. Харків по автодорозі М-03 Київ-Харків-Довжанський, зупинився в заторі перед блокпостом, після чого ззаду водій автомобіля «Volkswagen Bora», н.з. НОМЕР_3 , рухаючись із великою швидкістю, вчинив зіткнення з його транспортним засобом. Від удару автомобіль «Volkswagen Bora», н.з. НОМЕР_3 , відкинуло вперед і далі відбулося його зіткнення з автомобілем «Renault Dokker», н.з. НОМЕР_4 , який стояв попереду нього в заторі. Унаслідок ДТП транспортні засоби «Оpel Vivaro», н.з. НОМЕР_2 , «Volkswagen Bora», н.з. НОМЕР_3 , «Renault Dokker», н.з. НОМЕР_4 , та «Fiat Doblo», н.з. НОМЕР_1 , отримали механічні пошкодження.
Свідок ОСОБА_4 (який до ДТП із ОСОБА_3 , ОСОБА_2 чи ОСОБА_1 знайомий не був) у суді апеляційної інстанції підтвердив показання ОСОБА_1 у тому, що 26 серпня 2022 року приблизно о 18 годині 30 хвилин на автодорозі М-03 Київ-Харків-Довжанський біля АЗС «Маршал» у напрямку м. Харків був затор перед блокпостом, у зв`язку з чим, він, керуючи автомобілем «Renault Dokker», н.з. НОМЕР_4 , здійснив плавну зупинку й після повної зупинки (3-5 секунд) водій автомобіля «Volkswagen Bora», н.з. НОМЕР_3 , ззаду зіткнувся з керованим ним транспортним засобом. У свою чергу, ДТП із автомобілем «Volkswagen Bora», н.з. НОМЕР_3 , який також не рухався в цей момент, здійснив водій автомобіля «Оpel Vivaro», н.з. НОМЕР_2 . Також правіше на проїзній частині перебував транспортний засіб «Fiat Doblo», н.з. НОМЕР_1 , й усі названі транспортні засоби мали механічні пошкодження від ДТП.
Свідок ОСОБА_5  (пасажир автомобіля потерпілого) в судовому засіданні апеляційного суду також підтвердила показання потерпілого ОСОБА_1  та свідка  ОСОБА_4  про те, що ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Volkswagen Bora», н.з. НОМЕР_3 , зупинився в заторі перед блокпостом і через декілька секунд після зупинки водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом із великою швидкістю, вчинив зіткнення із задньою частиною автомобіля «Volkswagen Bora», н.з. НОМЕР_3 , у зв`язку з чим останній транспортний засіб змістився та зіткнувся з автомобілем «Renault Dokker», н.з. НОМЕР_4 , який знаходився попереду. Позаду перебував транспортний засіб, яким керував ОСОБА_3 . Зазначені вище автомобілі були учасниками ДТП, унаслідок чого їм спричинено механічні пошкодження. При цьому, на місці зіткнення ОСОБА_2 висловлював претензії з приводу того, що автомобіль «Volkswagen Bora», н.з. НОМЕР_3 , безпідставно стояв серед проїзної частини автодороги, а не рухався.
Наведені вище показання узгоджуються зі змістом схеми ДТП, фото- й відеоматеріалів із місця ДТП, з яких убачається, що ДТП мала місце в межах ділянки 344 км автодороги М-03 Київ-Харків-Довжанський біля АЗС «Маршал» на проїзній частині, яка має дві смуги руху в одному напрямку, була прямолінійною та дорожня обстановка (в тому числі розташування інших автомобілів) не містила будь-яких перешкод, що ускладнювали би оглядовість чи видимість дорожньої ситуації, в тому числі для  ОСОБА_2 , який мав можливість завчасно помітити затор, а також оцінити дорожню обстановку. Зафіксовані ж слідова інформація та обстановка події свідчать про те, що першочергово відбулося зіткнення автомобіля «Оpel Vivaro», н.з.  НОМЕР_2 , водій якого рухався в лівій смузі, та автомобіля «Fiat Doblo», н.з.  НОМЕР_1 , водій якого здійснював перестроювання з правої смуги руху в ліву. ДТП мало місце не на початку здійснення ОСОБА_3  перестроювання в ліву смугу руху з правої, а в момент виконання водієм автомобіля «Fiat Doblo», н.з.  НОМЕР_1 , зазначеного вище маневру, коли його (автомобіля «Fiat Doblo», н.з.  НОМЕР_1 ) більша частина вже знаходилась у межах лівої смуги руху. Затим водій транспортного засобу здійснив зіткнення із задньою частиною автомобіля «Volkswagen Bora», н.з.  НОМЕР_3 . У той же час, велика глибина механічних пошкоджень унаслідок прямого контактування передньої частини автомобіля «Оpel Vivaro», н.з.  НОМЕР_2 , і задньої частини автомобіля «Volkswagen Bora», н.з.  НОМЕР_3 , підтверджує показання потерпілого ОСОБА_1  та свідка  ОСОБА_5  про те, що автомобіль «Оpel Vivaro», н.з.  НОМЕР_2 , рухався з великою швидкістю. Далі внаслідок вчиненого ОСОБА_2 зіткнення із транспортним засобом «Volkswagen Bora», н.з. НОМЕР_3 , останній відкинуло вперед і він зіткнувся з автомобілем «Renault Dokker», н.з. НОМЕР_4 .
Істотних порушень чи неточностей у схемі ДТП від 26 серпня 2022 року, які би впливали на правильність установлення її обставин, необхідних для розгляду справи, не встановлено. Зміст зазначеної вище схеми підтверджено підписами всіх учасників ДТП, у тому числі й ОСОБА_6 без доповнень і зауважень. До того ж, схема місця ДТП не є ключовим чи визначальним доказом по справі, а містить відображення обставин ДТП, які у повному обсязі зафіксовано фото-, й відеоматеріалами, наявними у провадженні.
Тобто наведені вище показання потерпілого, свідків, схема, фото-, відеоматеріали з місця ДТП об`єктивно взаємоузгоджуються між собою та підтверджують зміст один одного, через це об`єктивних підстав не довіряти вказаним доказам немає та місцевий суд правильно поклав їх до доказової бази при ухваленні вироку. Мотивованих і належних підстав для висновку про їх неналежність, недопустимість чи недостовірність не встановлено.
Аналізуючи викладену вище сукупністю доказів апеляційний суд уважає, що протиправність дій ОСОБА_3 у цьому випадку не виключає винуватість ОСОБА_2 . Той факт, що внаслідок порушення положень ПДР України при здійсненні перестроювання з правої смуги руху в ліву ОСОБА_3 створював небезпеку для дорожнього руху, не викликає сумніву. Однак вибір безпечних швидкості руху й дистанції з урахуванням дорожньої обстановки та стану транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, що повинен був зробити ОСОБА_2 , але безпідставно не зробив цього за відсутності будь-яких об`єктивних перешкод, виключала можливість зіткнення, а характер допущених ним порушень вимог п.п.12.1, 13.1 ПДР України вказує на те, що вони поряд із діями ОСОБА_3 щодо порушення вимог ПДР України також були причиною виникнення ДТП і жодні обставини не звільняли ОСОБА_2 від обов`язку виконувати приписи п.п.12.1, 13.1 ПДР України.
Суд апеляційної інстанції наголошує і на тому, що ОСОБА_3 здійснено зіткнення в бокову частину автомобіля ОСОБА_2 (що не надало йому прискорення вперед, а навпаки навіть змусило ОСОБА_2 гальмувати), у зв`язку з чим указаний факт визначальним чином не впливав на протиправність наведених вище дій ОСОБА_2 . Так, причиною вчиненого ОСОБА_2 зіткнення із задньою частиною автомобіля «Volkswagen Bora», н.з. НОМЕР_3 , було порушення ним вимог ПДР України саме щодо вибору необхідних швидкісного режиму й дистанції з урахуванням обставин дорожньої ситуації, особливостей керованого ним автомобіля. На користь такого висновку свідчить і зміст висловлюваних ОСОБА_2 після ДТП претензій з приводу того, що автомобіль «Volkswagen Bora», н.з. НОМЕР_3 , безпідставно стояв серед проїзної частини автодороги, а не рухався, тобто ОСОБА_2 указував причину, не пов`язану з діями ОСОБА_3 .
Ураховуючи фактичні обставини вчинення ОСОБА_3 і ОСОБА_2 ДТП, хронологію і динаміку розвитку події, характер, черговість допущених водіями порушень, причинний зв`язок між порушенням правил безпеки дорожнього руху кожного з них і наслідками, що настали, суд апеляційної інстанції констатує, що порушення вимог ПДР як ОСОБА_3 , так і ОСОБА_2 перебувають у причинному зв`язку із зіткненням та наслідками, що настали, є самостійними, не були вимушеними й не обумовлені лише створенням аварійної ситуації одним із водіїв щодо другого. У цьому випадку не було факту того, що саме порушення зазначених вище Правил одним водієм стало причиною їх недодержання іншим, кожен із водіїв мав можливість шляхом виконання ПДР уникнути зіткнення, а, отже, і спричинення наслідків, що настали від ДТП.
Таким чином, порушення ОСОБА_2 вимог п.п.12.1, 13.1 ПДР України перебуває в прямому причинному зв`язку із вчиненою ним ДТП і спричинило механічні пошкодження, зокрема, транспортних засобів «Volkswagen Bora», н.з. НОМЕР_3 , і «Renault Dokker», н.з. НОМЕР_4 . ОСОБА_2 мав можливість запобігти зіткненню шляхом виконання означених вимог ПДР України й перевіркою матеріалів провадження не встановлено наявності в нього об`єктивних перешкод для цього.
Тому наведена вище сукупність доказів спростовує висунуту ОСОБА_2 версію події щодо відсутності в його діях порушень вимог ПДР України та складу адміністративного правопорушення, яке ставиться йому у вину.
За таких обставин, висновок першої судової інстанції про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, як наслідок, є правильним.
Твердження ж апелянта про встановлення місцевим судом винуватості  ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення поза строками судового провадження позбавлені підстав.
Так, із системного аналізу положень ст.ст.38, 247 та 280 КУпАП убачається, що закриття провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП можливе за одночасної наявності кількох умов, а саме вчинення чи виявлення адміністративного правопорушення та спливу строку, передбаченого ст.38 КУпАП.
Окрім того, провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю в разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, а не строків притягнення до адміністративної відповідальності.
Водночас слід зазначити, що сплив строку накладення адміністративного стягнення є нереабілітуючою підставою для закриття провадження у справі, а тому в цьому випадку встановлення судом факту вчинення особою винної протиправної дії чи допущення винної протиправної бездіяльності, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, є обов`язковим із огляду на вимоги ст.280 КУпАП, за якою орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Тому таке закриття можливе лише в разі вчинення особою протиправної, винної (умисної або необережної) дії чи бездіяльності, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
До того ж, норм щодо відсутності у суду повноважень на встановлення обставин щодо вчинення адміністративного правопорушення, наявності винуватості особи у його вчиненні, у разі винесення постанови про закриття провадження за п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, цей кодекс не містить.
Отже, при вирішенні питання про закриття провадження у справі, у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст.38 КУпАП, суд повинен переконатися, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, містить склад адміністративного правопорушення і особа винувата в його вчиненні. Тільки після цього можливо постановити у визначеному КУпАП порядку відповідне судове рішення.
Таким чином, доводи та підстави, з яких ставиться питання про закриття провадження на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, не знайшли свого підтвердження.
Що стосується аргументів апелянта, які зводяться до здійснення місцевим судом розгляду справи без його та ОСОБА_2 участі, то можливість реалізації прав, передбачених законом, у тому числі й тих, про які йдеться в апеляційній скарзі, ОСОБА_2 і його представнику було надано під час провадження в суді апеляційної інстанції, якими вони й скористалися в повному обсязі в спосіб, який уважали за необхідне. У ході апеляційного провадження ОСОБА_2 і його адвокат Попенко Д.В., зокрема, мали можливість навести аргументи, з яких вважали безпідставним і помилковим визнання винуватим ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, але такі доводи не знайшли свого підтвердження. Водночас апелянт заявив клопотання про здійснення апеляційного розгляду за його та ОСОБА_2 відсутності.
Ураховуючи наведене вище, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 – адвоката Попенка Д.В., залишити без задоволення, а постанову Полтавського районного суду Полтавської області від 03 квітня 2023 року щодо ОСОБА_2 – без зміни.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського
апеляційного суду                                                О.М. Корсун