ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2025 р.	Справа № 480/12213/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Чалого І.С. ,  Ральченка І.М. ,
за участю секретаря судового засідання Кіт Т.Р.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Північно-східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці та Державної служби України з питань праці на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 20.01.2025, головуючий суддя І інстанції: М.М. Шаповал, повний текст складено 30.01.25 по справі № 480/12213/23
          за позовом                              ОСОБА_1  
          до                             Північно-східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці ,                             Державної служби України з питань праці  
          про скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу
ВСТАНОВИВ
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Північно-східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, Державної служби України з питань праці, в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати наказ Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 31.08.2023 №626/ПНС-К "Про визначення робочого місця та зміну істотних умов праці"; визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби України з питань праці №130-КТ від 17.10.2023 "Про звільнення ОСОБА_2 "; поновити ОСОБА_1 з 17.10.2023 на посаді заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці з 18.10.2023 на попередньо встановлених умовах праці, а саме із встановленням робочого місця за адресою м. Суми та зі збереженням повноважень, які були покладені на позивача до прийняття начальником Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці "Про визначення робочого місця та зміну істотних умов праці" від 31.08.2023 №626/ПНС-К; стягнути з Державної служби України з питань праці на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, а саме з 18.10.2023 до фактичного поновлення на посаді. На підставі ст.371 КАС України просить звернути до негайного виконання судове рішення у частині стягнення суми заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 20.01.2025 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби України з питань праці № 130-КТ від 17 жовтня 2023 року "Про звільнення ОСОБА_2 ". Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці з дати звільнення. Визнано протиправним та скасовано наказ Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці №626/ПНС-К від 31 серпня 2023 року "Про визначення робочого місця та зміну істотних умов праці" в частині, що стосується ОСОБА_1 . Стягнуто з Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18 жовтня 2023 року по 20 січня 2025 року в загальній сумі 671167,2 гривні. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено. Рішення в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 44744,48 грн допущено до негайного виконання. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Державна служба України з питань праці подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить суд скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 20.01.2025 та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що державна  служба припиняється  у  разі  незгоди  державного  службовця  на  проходження державної  служби  у  зв`язку  зі  зміною  її  істотних  умов.  Зазначає, що згідно з ч.ч. 1, 2 ст.3 Закону №2136 у період дії воєнного стану роботодавець має право перевести працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, без його згоди (крім переведення на роботу в іншу місцевість, на території якої тривають активні бойові дії), якщо така робота не протипоказана працівникові за станом здоров`я, лише для відвернення або ліквідації наслідків бойових дій, а також інших обставин, що ставлять або можуть становити загрозу життю чи нормальним життєвим умовам людей, з оплатою праці за виконану роботу не нижче середньої заробітної плати за попередньою роботою. У період дії воєнного стану повідомлення працівника про зміну істотних умов праці та зміну умов оплати праці, передбачених частиною третьою статті 32 та статтею 103 Кодексу законів про працю України, здійснюється не пізніш як до запровадження таких умов. Вказує, що наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309 затверджено перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією. Стверджує, що оскільки з 11.09.2023 встановлене позивачу робоче місце за адресою: Полтавська область, місто Кременчук, вул. Ігоря Сердюка, 43 (замість м.Суми) не знаходиться територіально в місцевості, на якій тривають активні бойові дії, зміна робочого місця здійснена в межах повноважень, у спосіб передбачений законодавством без будь-яких порушень з боку роботодавця – Міжрегіонального управління. Звертає увагу, що зміна істотних умов праці відбулася та пов`язана із забезпеченням організації діяльності Міжрегіонального управління, з врахуванням повноважень позивача в межах відповідної області, безпекової ситуації на цій території. Зауважує, що зменшення обсягу обов`язків не може вважатись погіршенням умов праці. Наголошує, що робоче  місце  працівників  Міжрегіонального  управління,  з  урахуванням положень статті 29 КЗпП та Положення №173, визначається наказом  начальника Міжрегіонального  управління в межах адміністративно-територіальних  одиниць, на які поширюються повноваження Міжрегіонального управління. Тому  роботодавець  вправі  змінювати  розташування  робочого  місця  державного службовця без його згоди лише у межах тієї ж місцевості. У такому випадку зміни істотних умов праці не відбувається. Водночас переміщення робочого місця до іншого населеного пункту тягне за собою зміну істотних умов державної служби. Зазначає, що позивач був повідомлений про зміну істотних умов праці, про що свідчить особистий підпис позивача, датований 31.08.2023. Вважає, що повідомлення працівника про зміну істотних умов праці та зміну умов оплати праці, відбулося із дотриманням вимог Закону №2136, тому відсутні порушення трудових прав позивача. Вказує, що позивач не погодився на проходження державної служби зі зміною істотних умов праці, про що свідчать його заяви та скарги. На підставі заяви про звільнення, відповідно до наказу від 17.10.2023 №130-КТ був звільнений 18.10.2023 та ознайомлений з наказом в день звільнення. Звертає увагу, що хоча позивач і оскаржував наказ Держпраці про звільнення, однак 30.09.2023 він самостійно написав заяву, адресовану Голові Держпраці щодо звільнення з посади на підставі п.6 ч.1 ст.83 Закону №889-VIII, що свідчить про визнання припинення відносин державної служби як відповідачем у справі, так і позивачем.
ОСОБА_1 подав до суду відзив на апеляційну скаргу Державної служби України з питань праці, вважає доводи та обґрунтування апеляційної скарги помилковими та безпідставними, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 20.01.2025 без змін. Зазначає, що метою переведення позивача не зазначалось відвернення або ліквідація наслідків бойових дій, а також інших обставин, що ставлять або можуть становити загрозу життю чи нормальним життєвим умовам людей. Вказує, що згідно розподілу обов`язків між начальником, першим заступником начальника та заступниками начальника Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, затвердженим наказом №669/ПНС-К від 20.09.2023, відбулось фактичне зменшення функціональних обов`язків позивача. Стверджує, що відповідачі не надали і не заявили про існування жодних доказів того, що заступник начальника Міжрегіонального управління Алієв Е.Ш., який був заступником начальника Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці та здійснював загальне керівництво і координацію роботи структурних підрозділів, що входять до складу управління інспекційної діяльності у Полтавській області, з причин недостатнього досвіду чи інших причин не може належним чином організувати роботу в м.Кременчук Полтавської області, що ОСОБА_3 допустив недоліки в цій частині своєї роботи, які самостійно виправити не може. Звертає увагу, що державний орган - Північно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці не проводило змін в організації виробництва і праці, його не було переміщено до іншого населеного пункту (зміни юридичної та фактичної адреси не відбулось), то відсутні підстави для зміни істотних умов праці та встановлення позивачу нового робочого місця за адресою: м.Кременчук наказом від 31.08.2023 №626/ПНС-К. Зауважує, що матеріали справи не містять згоди позивача на переведення його в іншу місцевість, а саме визначення місця роботи не в місті Суми (де він працював до прийняття наказу від 31.08.2023 №626/ПНС-К), а в іншій місцевості - в місті Кременчук, тому таке визначення місця роботи відповідачем дійсно є фактичним переведенням особи на роботу в іншу місцевість без згоди працівника, що є порушенням трудового законодавства України. Наголошує, що позивач вимушений був подати заяву від 30.09.2023 про звільнення з посади заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління за п.6 ч.1 ст.83 Закону України «Про державну службу». В зазначеній заяві позивач наголосив, що вважає наказ від 31.08.2023 незаконним та таким, що виданий ОСОБА_4 з перевищенням своїх повноважень, та відмовляється його виконувати.
Також, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Північно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить суд скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 20.01.2025 та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що зміна  робочого  місця  державного  службовця  в  межах  одного  органу, однієї  тієї  ж  посади,  не  є  переведенням  відповідно  до  статті  41  Закону  №889,  яке передбачає  зміну  посади,  зміну  посадових  обов`язків  або  місця  розташування підприємства. Зазначає, що з  аналізу ч.1 ст.3 Закону №2136 слідує, що  для  здійснення   переведення  з  ініціативи роботодавця мають бути дотримані наступні умови: 1)  переведення  здійснюється  виключно  для  виконання  робіт,  спрямованих  на відвернення  або  ліквідацію  наслідків  бойових  дій,  а  також  інших  обставин,  що ставлять  або  можуть  становити  загрозу  життю  чи  нормальним  життєвим  умовам людей; 2) переведення не здійснюється в іншу місцевість, на території якої тривають активні бойові  дії  (для  переведення  в  іншу  місцевість,  на  території  якої  тривають  активні бойові дії необхідна згода працівника); 3)  оплата  праці  за  виконану  роботу  не  нижче  середньої  заробітної  плати  за попередньою роботою. Вказує, що попереднє визначене робоче місце позивача знаходиться у м.Суми, яке віднесено  до  переліку  територій,  на  яких ведуться  (велися)  бойові  дії  або  тимчасово  окупованих  російською  федерацією, затвердженого наказом Мінреінтеграції від 12.04.2024 №108 (зі змінами). Натомість Полтавську область не віднесено до переліку територій, на яких ведуться (велися)  бойові  дій  чи  тимчасово  окуповані  російською  федерацією.  Тобто, Міжрегіональне  змінюючи  робоче  місце  позивача,  навпаки  убезпечує  його  від можливих бойових дій, які почастішали за останній рік. Стверджує, що змінюючи  розташування  робочого  місця позивача,  сама  посада  його  не  змінилася:  позивач  так  і  залишився  на  посаді заступника начальника Міжрегіонального управління з усіма функціями і вимогами до даної посади. Звертає увагу, що в  чинному  законодавстві  не  міститься  жодних  норм  щодо переміщення робочого місця державного службовця до іншого населеного пункту у випадку,  коли  до  сфери  діяльності  державного  органу  належить  декілька адміністративно-територіальних одиниць. Вважає, що Міжрегіональне управління при виданні наказу Міжрегіонального управління № 626/ПНС-К від 31.08.2023 «Про визначення робочого місця та змін істотних умов праці» в частині визначення робочого місця заступнику начальника  Міжрегіонального  управління  Семенога  Ю.Д.  у  місті  Кременчук Полтавської області діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом №889, Законом №2136, КЗпП України, Положення та за наявності належних правових підстав.
ОСОБА_1 подав до суду відзив на апеляційну скаргу Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, вважає доводи та обґрунтування апеляційної скарги помилковими та безпідставними, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 20.01.2025 без змін. Зазначає, що зміна місця роботи позивача є зміною істотних умов праці, яка могла бути здійснена лише за його згодою. Відповідач не довів наявності законних підстав для такого переведення, зокрема відсутні докази змін в організації виробництва і праці. Крім того, аргументи відповідача щодо можливості переміщення позивача без його згоди суперечать положенням законодавства та судовій практиці. В матеріалах справи немає жодних доказів, які б підтверджували законність зміни істотних умов праці.
Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені заздалегідь та належним чином.
Представники відповідачів в судовому засіданні підтримували доводи апеляційних скарг, просили суд апеляційної інстанції задовольнити вимоги скарг в повному обсязі.
Представник позивача та позивач заперечували проти апеляційних скарг відповідачів, просили суд залишити їх без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційні скарги підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що наказом Держпраці від 14.10.2022 №865-К "Про призначення ОСОБА_2 " призначено ОСОБА_1 на посаду заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці з 17.10.2022.
Наказом начальника Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 30.01.2023 №3 ПНС-АГ позивачу встановлено робоче місце за адресою м.Суми, з чим він був відповідним чином ознайомлений та погодився на проходження державної служби на таких умовах.
Начальником Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці О. Розумним видано наказ від 31.08.2023 № 626/ПНС-К "Про визначення робочого місця та зміну істотних умов праці", пунктом 4 якого встановлено заступнику начальника Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань Семеногу Ю.Д. з 11.09.2023 робоче місце за адресою: Полтавська область, місто Кременчук, вулиця Ігоря Сердюка, 43.
Зі змісту наказу начальника Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці О. Розумного від 31.08.2023 № 626/ПНС-К "Про визначення робочого місця та зміну істотних умов праці" слідує, що він виданий на підставі ч.2 ст.3 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", ст.43 Закону України "Про державну службу", Положення Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 23.09.2022, з метою підвищення ефективності використання трудових та професійних ресурсів для забезпечення реалізації повноважень та завдань, покладених на Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань.
31.08.2023 позивача ознайомлено з повідомленням про зміну істотних умов праці та з наказом начальника Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці "Про визначення робочого місця та зміну істотних умов праці" від 31.08.2023 №626/ПНС-К, відповідно до яких позивачу визначене робоче місце з 11.09.23 за адресою: Полтавська область, місто Кременчук, вулиця Ігоря Сердюка, 43.
Зі змісту скарги ОСОБА_1 від 08.09.2023 про скасування наказу начальника Міжрегіонального управління №626/ПНС-К від 31.08.2023, адресованої голові Держслужби з питань праці І.А. Дегнері та копії відповіді на неї голови Держслужби з питань праці від 13.10.2023 №1770/1/9.2-ЗВ-23а вбачається, що ОСОБА_1 вважав оскаржуваний наказ протиправним та не був згоден зі зміною істотних умов праці та визначенням місця роботи в м.Кременчуці Полтавської області. Однак в задоволенні скарги було відмовлено з посиланням на те, що робоче місце працівників Міжрегіонального управління визначається наказом його начальника, який має право змінювати істотні умови праці шляхом зміни місцевості, де розташоване робоче місце, а також коло повноважень працівника.
30.09.2023 позивач звернувся до відповідача із заявою про звільнення у зв`язку з тим, що вважав наказ начальника Міжрегіонального управління №626/ПНС-К від 31.08.2023 про зміну істотних умов праці та визначення робочого місця в місті Кременчук Полтавської області незаконним та відмовлявся його виконувати, а також ту обставину, що з 08.09.2023 його заява про незаконність вказаного наказу начальника Міжрегіонального управління головою Держслужби з питань праці не розглянута і цей наказ не скасовано.
Наказом голови Державної служби з питань праці України №130-КТ від 17.10.2023 ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці 18.10.2023 через незгоду на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов, відповідно до п.6 ч.1 ст.83 Закону України "Про державну службу".
Про звільнення позивача повідомлено листом начальника Північно-Східного міжрегіонального управління державної служби з питань праці від 19.10.2023 ПНС/1/11889-23.
Не погодившись із наказом Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 31.08.2023 №626/ПНС-К "Про визначення робочого місця та зміну істотних умов праці" та наказом Державної служби України з питань праці №130-КТ від 17.10.2023 "Про звільнення ОСОБА_2 ", позивач ініціював даний спір.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності наказу Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці №626/ПНС-К від 31.08.2023 «Про визначення робочого місця та зміну істотних умов праці» в частині, що стосується ОСОБА_1 , та наказу Державної служби України з питань праці №130-КТ від 17.10.2023 «Про звільнення ОСОБА_2 ».
У зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача буде скасування наказів №626/ПНС-К від 31.08.2023 та №130-КТ від 17.10.2023, поновлення позивача на посаді заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці з дати звільнення та стягнення з Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18.10.2023 по 20.01.2025 в загальній сумі 671167,2 гривні.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову, з огляду на наступне.
Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.2 ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначено Законом України «Про державну службу».
Статтею 1 Закону України «Про державну службу» визначено, що державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави; державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби; посада державної служби - визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов`язками у межах повноважень, визначених частиною першою статті 1 цього Закону.
Статтею 5 цього Закону передбачено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.
Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.
Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Позивач є державним службовцем і на нього розповсюджуються норми Закону України «Про державну службу», які у питанні регулювання правовідносин, що виникають при проходженні та звільненні з державної служби, є спеціальними.
Частиною 3 ст.43 Закону України «Про державну службу» визначено, що зміною істотних умов державної служби вважається зміна: 1) належності посади державної служби до певної категорії посад; 2) основних посадових обов`язків; 3) умов (системи та розмірів) оплати праці або соціально-побутового забезпечення; 4) режиму служби, встановлення або скасування неповного робочого часу; 5) місця розташування державного органу (в разі його переміщення до іншого населеного пункту).
Частиною 4 ст.43 Закону України «Про державну службу» передбачено, що про зміну істотних умов служби керівник державної служби письмово повідомляє державного службовця не пізніш як за 30 календарних днів до зміни істотних умов державної служби, крім випадків підвищення заробітної плати.
У разі незгоди державного службовця на продовження проходження державної служби у зв`язку із зміною істотних умов державної служби він подає керівнику державної служби заяву про звільнення на підставі пункту 6 частини першої статті 83 цього Закону або заяву про переведення на іншу запропоновану йому посаду не пізніш як за 30 календарних днів з дня ознайомлення з повідомленням про зміну істотних умов державної служби.
Якщо протягом 30 календарних днів з дня ознайомлення державного службовця з повідомленням про зміну істотних умов служби від нього не надійшли заяви, зазначені в абзаці другому цієї частини, державний службовець вважається таким, що погодився на продовження проходження державної служби.
У свою чергу, підстави для припинення державної служби визначені статтею 83 Закону України «Про державну службу». 
Так, відповідно до п.6 ч.1 ст.83 цього Закону, державна служба припиняється у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов (стаття 43 цього Закону).
У постанові від 25.11.2021 у справі №160/9533/19 Верховним Судом наголошено, що зміна істотних умов служби передбачає зміну умов проходження служби на конкретній посаді державної служби, яку обіймає державний службовець, та нерозривно з нею пов`язана. Після настання цих змін та надання відповідної згоди він буде обіймати фактично ту ж посаду, проте із відповідними змінами (зокрема, розширення або звуження кола посадових обов`язків, зменшення окладу, переміщення посади в інший структурний підрозділ державного органу).
У цій же постанові Верховний Суд дійшов висновку, що місцезнаходження робочого місця працівника є істотною умовою державної служби у випадку його переміщення в інший населений пункт, що імпліцитно (не виражено) закладено у пункті 5 частини третьої статті 43 Закону України «Про державну службу», у якому йде мова про таку істотну умову державної служби як переміщення державного органу до іншого населеного пункту.
У цьому пункті закону по своїй суті особлива увага розташуванню робочих місць державних службовців приділяється з тих причин, що держава дбає про їхні інтереси не лише у разі зміни статусу посади, обов`язків, оплати праці, режиму служби, а й у випадку переміщення робочого місця до іншої місцевості.
Тому роботодавець вправі змінювати розташування робочого місця державного службовця без його згоди лише у межах тієї ж місцевості. У такому випадку зміни істотних умов праці не відбувається.
Водночас переміщення робочого місця до іншого населеного пункту тягне за собою зміну істотних умов державної служби, позаяк ставить перед працівником низку завдань з організації подальшого місця проживання, побуту, добирання до нового місця роботи та загалом тягне за собою додаткове фінансове навантаження з цього приводу.
У такому випадку застосування процедури зміни істотних умов праці здатне забезпечити дотримання необхідного балансу між приватними й публічними інтересами сторін. Адже з одного боку ця процедура є гарантією дотримання професійних і трудових прав державного службовця, що надає йому необхідний час для розв`язання подібних питань і прийняття рішення щодо подальшого проходження державної служби. З іншого боку ця процедура забезпечує роботодавцю належне вирішення кадрових й організаційних питань у законний та прозорий спосіб, не ставлячи їхнє розв`язання у залежність від волі працівника і не здійснюючи посягання на його права й інтереси.
Вказані висновки підтримані Верховним Судом і у постанові від 31.08.2023 у справі №160/7132/19.
За обставинами справи, наказом начальника Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 30.01.2023 №3 ПНС-АГ позивачу встановлено робоче місце за адресою м.Суми, з чим він був відповідним чином ознайомлений та погодився на проходження державної служби на таких умовах.
Зі змісту службової записки начальника відділу організаційно-аналітичного забезпечення ОСОБА_5 від 31.08.2023 слідує, що в ході виконання завдань і функцій Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці щодо забезпечення здійснення контрольно-наглядової діяльності, вчасного подання звітності, виконання доручень і листів Держпраці, на підставі інформації, наданої начальниками управлінь інспекційної діяльності у Харківській, Полтавській та Сумській областях щодо навантаження на інспекторів праці, а також враховуючи інформацію начальника відділу управління персоналом Н.Михайлової, здійснено аналіз ефективності розміщення інспекторського та керівного складу Міжрегіонального управління по регіонам і повідомлено, що в Кременчуці Полтавської області існує нестача фахівців відділів з питань праці та безпеки праці.
З урахуванням того, що в Кременчуці зосереджена найбільша кількість промислових підприємств Полтавської області, враховуючи гірничо-збагачувальні комбінати, найбільша заборгованість по зарплаті мається на підприємствах цього району, а також до Міжрегіонального управління надходить найбільша кількість звернень щодо незадекларованої праці, начальник відділу організаційно-аналітичного забезпечення Міжрегіонального управління ОСОБА_6 вбачає необхідність у направленні у даний регіон досвідченого фахівця з числа керівного складу з для організації роботи на місці.
Зі змісту службової записки начальника відділу управління персоналом Н.Михайлової від 31.08.2023 слідує, що розглянувши службову записку начальника відділу організаційно-аналітичного забезпечення ОСОБА_5 та враховуючи необхідність визначення посадової особи керівного складу для направлення на роботу в м. Кременчук Полтавської області для удосконалення контролю, підвищення ефективності організації роботи та виконання посадовими особами управління інспекційної діяльності у Полтавській області, надано інформацію, яка фактично зводиться до визначення стажу державної служби та стажу роботи в системі органів Держпраці відносно першого заступника та заступників начальника Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці і згідно цієї найбільший стаж державної служби та стаж роботи в системі органів Держпраці має ОСОБА_1 , який згідно з копією наказу про розподіл службових обов`язків №119/ПНС від 21.02.2023 здійснює загальне керівництво та координацію роботи структурних підрозділів, що входять до складу управління інспекційної діяльності у Сумській області.
Згідно наказу начальника Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці О.Розумного №119/ПНС від 21.02.2023 загальне керівництво та координацію роботи структурних підрозділів, що входять до складу управління інспекційної діяльності у Полтавській області здійснює ОСОБА_3 .
Згідно з посадовою інструкцією заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, яка затверджена 20.12.2022 начальником Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці О.Розумним, заступник начальника Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці Семеног Ю.Д. здійснює загальне керівництво та координацію роботи структурних підрозділів, що входять до складу управління інспекційної діяльності у Сумській області.
У відповідності до Положення про Північно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці (Міжрегіональне управління) Північно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці є територіальним органом Держпраці та їй підпорядковується, повноваження Міжрегіонального управління поширюються на територію Харківської, Полтавської та Сумської областей.
Начальник Міжрегіонального управління згідно з п.11 цього Положення має право, зокрема: розподіляти обов`язки між своїми заступниками та затверджує їх посадові інструкції, затверджує положення про структурні підрозділи Міжрегіонального управління та посадові інструкції працівників; здійснює інші повноваження.
Згідно з копією наказу начальника Міжрегіонального управління О.Розумного «Про затвердження Положень про структурні підрозділи Північно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці» №16/ПНС від 19.12.2022 в Міжрегіональному управлінні структуру складають такі підрозділи, щодо яких затверджені Положення: управління інспекційної діяльності у Сумській області; управління інспекційної діяльності у Полтавській області;  управління інспекційної діяльності у Харківській області;  відділ гірничого нагляду; відділ юридичного забезпечення; відділ розслідування, аналізу, обліку виробничого травматизму та аварій; відділ надання адміністративних послуг; відділ ринкового нагляду; відділ управління персоналом; відділ організаційно-аналітичного забезпечення; відділ організації документообігу та контролю; відділ бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення; відділ господарського забезпечення; сектор інформаційно-технічного забезпечення та захисту інформації; сектор з питань запобігання та виявлення корупції; сектор взаємодії зі ЗМІ та громадськістю.
Згідно з розподілом обов`язків між начальником, першим заступником начальника та заступниками начальника Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, затвердженого наказом начальника Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці №669/ПНС-К від 20.09.2023, заступник начальника Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці Семеног Ю.Д. здійснює загальне керівництво діяльністю сектору взаємодії зі ЗМІ та громадськістю, відділу господарського забезпечення та сектору інформаційного забезпечення і захисту інформації, а також структурних підрозділів, що входять до складу управління інспекційної діяльності у Полтавській області, а саме: відділ з питань праці південного регіону та відділ з питань безпеки праці південного регіону.
Начальником Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці О. Розумним видано наказ від 31.08.2023 № 626/ПНС-К "Про визначення робочого місця та зміну істотних умов праці", пунктом 4 якого встановлено заступнику начальника Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань Семеногу Ю.Д. з 11.09.2023 робоче місце за адресою: Полтавська область, місто Кременчук, вулиця Ігоря Сердюка, 43.
Зі змісту наказу начальника Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці О.Розумного від 31.08.2023 №626/ПНС-К "Про визначення робочого місця та зміну істотних умов праці" слідує, що він виданий на підставі ч.2 ст.3 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", ст.43 Закону України "Про державну службу", Положення Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 23.09.2022, з метою підвищення ефективності використання трудових та професійних ресурсів для забезпечення реалізації повноважень та завдань, покладених на Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань.
Отже, до прийняття наказу Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 31.08.2023 №626/ПНС-К «Про визначення робочого місця та зміну істотних умов праці» позивач працював у місті Суми, та вказаним наказом визначено робоче місце позивачу за адресою: Полтавська область, місто Кременчук, вулиця Ігоря Сердюка, 43.
31.08.2023 позивача ознайомлено з повідомленням про зміну істотних умов праці та з наказом начальника Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці «Про визначення робочого місця та зміну істотних умов праці» від 31.08.2023 №626/ПНС-К, що підтверджується підписом позивача про ознайомлення.
Таким чином, позивач був попереджений про зміну істотних умов праці у зв`язку зі зміною робочого місця за посадою, яку він обіймав, а саме, визначення його у тій же самій установі – Північно-Східному міжрегіональному управлінні Державної служби з питань праці, однак в іншій місцевості (з м. Суми до м. Кременчук).
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів враховує доводи відповідачів про те, що в силу наказу від 31.08.2023 №626/ПНС-К позивач згідно з обліково-характеризуючими матеріалами, є найбільш фахово підготовленим, професійно досвідченим в галузі Держпраці, що має найбільший досвід роботи як керівник, організатор і державний службовець категорії «Б», тому з метою підвищення ефективності використання трудових та професійних ресурсів для забезпечення реалізації повноважень та завдань, покладених на Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань, виникла необхідність встановити заступнику начальника ОСОБА_1 робоче місце за адресою: Полтавська область, місто Кременчук, вул. Ігоря Сердюка, 43.
Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що начальником Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці було обґрунтовано прийнято рішення про зміну істотних умов державної служби позивача, яке полягало у зміні місцезнаходження робочого місця зі збереженням існуючої посади. Саме у зв`язку із вказаними обставинами позивач і був попереджений про зміну істотних умов праці.
Колегія суддів вважає, що зміна в даному випадку істотної умови праці була здійснена відповідачем з дотриманням гарантій і процедури, встановлених Законом України «Про державну службу». При цьому, встановлений законодавством строк для повідомлення (попередження) працівника про зміну істотних умов надає необхідний час державному службовцю для розв`язання питань з організації подальшого місця проживання, побуту, визначення способів дістатися до нового місця роботи та остаточного прийняття рішення щодо подальшого проходження державної служби на змінених умовах.
Суд зазначає, що проведення заходів щодо зміни істотних умов державної служби, в тому числі в частині визначення робочого місця, - це виключна компетенція керівника державної служби (суб`єкта призначення), однак такі зміни не повинні тягти за собою примушення до праці та виконання посадових обов`язків.
За цим, колегія суддів доходить висновку про правомірність винесеного наказу Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 31.08.2023 №626/ПНС-К «Про визначення робочого місця та зміну істотних умов праці» та відсутність підстав для його скасування.
Як свідчать матеріали справи, позивачем подано до Державної служби України з питань праці скаргу від 08.09.2023 про скасування наказу начальника Міжрегіонального управління №626/ПНС-К від 31.08.2023.
У відповідь на скаргу позивача Державна служба України з питань праці листом від 13.10.2023 №1770/1/9.2-ЗВ-23а повідомила позивача про відсутність підстав для задоволення поданої скарги, оскільки робоче місце працівників Міжрегіонального управління визначається наказом його начальника, який має право змінювати істотні умови праці шляхом зміни місцевості, де розташоване робоче місце, а також коло повноважень працівника.
У подальшому, 30.09.2023 позивач звернувся до відповідача із заявою про звільнення у зв`язку з тим, що вважав наказ начальника Міжрегіонального управління №626/ПНС-К від 31.08.2023 про зміну істотних умов праці та визначення робочого місця в місті Кременчук Полтавської області незаконним та відмовлявся його виконувати, а також ту обставину, що з 08.09.2023 його заява про незаконність вказаного наказу начальника Міжрегіонального управління головою Держслужби з питань праці не розглянута і цей наказ не скасовано.
Наказом голови Державної служби з питань праці України №130-КТ від 17.10.2023 ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці 18.10.2023 через незгоду на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов, відповідно до п.6 ч.1 ст.83 Закону України «Про державну службу».
Колегія суддів звертає увагу, що незгода державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов праці є підставою для припинення державної служби та звільнення державного службовця із займаної посади.
Отже, подання позивачем заяви від 30.09.2023 беззаперечно свідчить про його незгоду із зміною істотних умов праці та небажання продовжувати державну службу на тій же посаді за нових умов праці, що і стало підставою для прийняття Державною службою України з питань праці оскаржуваного наказу про звільнення від 17.10.2023 №130-КТ.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що приймаючи оскаржуваний наказ №130-КТ від 17.10.2023 «Про звільнення ОСОБА_2 » Державною службою України з питань праці дотримано встановлену процедуру припинення державної служби позивача у зв`язку із зміною істотних умов праці та враховуючи його незгоду із запропонованими новими умовами праці, порушень прав позивача не допущено, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у вказаній частині.
З огляду на те, що вимоги позивача про поновлення його на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимоги про визнання протиправним та скасування наказу №130-КТ від 17.10.2023 «Про звільнення ОСОБА_2 », колегія суддів доходить висновку, що вказані позовні вимоги також не підлягають задоволенню.
Суд першої інстанції, вирішуючи справу, помилково посилався на норми права, які врегульовують питання переведення державних службовців та виходив в того, що матеріали справи не містять згоди позивача на переведення його в іншу місцевість, а саме визначення місця роботи в місті Кременчук, тому таке визначення місця роботи відповідачем дійсно є фактичним переведення особи на роботу в іншу місцевість без згоди працівника, що є порушенням трудового законодавства України.
Колегія суддів звертає увагу, що у спірних правовідносинах позивача було звільнено саме через відмову від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці і, як встановлено в ході розгляду даної справи, відповідну процедуру, яка передує звільненню за вказаною підставою, відповідачем було дотримано.
З огляду на обставини зміни істотних умов праці, які знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, у відповідача не виник обов`язок щодо дотримання процедури переведення державного службовця, в тому числі і щодо пропонування державному службовцю іншої рівнозначної посади державної служби або, як виняток, нижчої посади державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей.
Судом першої інстанції не було враховано вищенаведених обставин, що призвело до неправильного вирішення справи.
Щодо доводів позивача, викладених у відзивах на апеляційні скарги про те, що позивач вимушений був подати заяву про звільнення з посади заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління, оскільки вважає наказ від 31.08.2023 №626/ПНС-К «Про визначення робочого місця та зміну істотних умов праці» незаконним та таким, що виданий ОСОБА_4 з перевищенням своїх повноважень, та відмовляється його виконувати, як на підставу для скасування наказу про звільнення №130-КТ від 17.10.2023, колегія суддів зазначає, що нормами чинного законодавства не передбачено обов`язку з`ясування і оцінки роботодавцем мотивів незгоди працівника на продовження проходження державної служби у зв`язку із зміною істотних умов державної служби, тому відповідач мав законні підстави для прийняття наказу про звільнення позивача за п.6 ч.1 ст.83 Закону України «Про державну службу».
Щодо посилання позивача на не надання відповідачами доказів того, що заступник начальника Міжрегіонального управління Алієв Е.Ш., який був заступником начальника Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці та здійснював загальне керівництво і координацію роботи структурних підрозділів, що входять до складу управління інспекційної діяльності у Полтавській області, з причин недостатнього досвіду чи інших причин не може належним чином організувати роботу в м.Кременчук Полтавської області, що ОСОБА_3 допустив недоліки в цій частині своєї роботи, які самостійно виправити не може, колегія суддів зауважує, що жодним документом не зазначалося, що заступник начальника Міжрегіонального управління Алієв  Е.Ш.  не  може  належним  чином  організувати  роботу  в  місті  Кременчук Полтавської області.
Натомість, за обставинами справи, ОСОБА_1 , заступнику начальника Міжрегіонального управління, особі, яка має більший професійний досвід та є найбільш фахово підготовленим, так як довгий час перебував на посаді начальника Управління Держпраці у Сумській області, з метою підвищення  ефективності  використання  трудових  професійних  ресурсів  для забезпечення  реалізації  повноважень  та  завдань,  покладених  на  Міжрегіональне управління, змінено робоче місце саме в м.Кременчук Полтавської області.
За цим, доводи позивача про недоведеність відповідачами законності зміни істотних умов праці спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.
Інші аргументи, зазначені учасниками справи, не вимагають детального обґрунтування, оскільки не є вирішальними.
Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).  
Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, а апеляційні скарги відповідачів – задоволенню.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційні скарги   задовольнити.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 20.01.2025 по справі № 480/12213/23  скасувати.
Прийняти нове рішення, яким   в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.С. Чалий    І.М. Ральченко   	
Повний текст постанови складено  28.04.2025 року