Справа № 451/1516/16-ц                                Головуючий у 1 інстанції: Семенишин О.З. 
Провадження № 22-ц/811/1681/23                        Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

26 травня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді Мікуш Ю.Р.,
Cуддів: Приколота Т.І.,Савуляк Р.В.,
Cекретар Cалата Я.І.,
З участю представника позивача Кобко О.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу №451/1516/16-ц за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» від імені якої діє Регіональна філія «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Радехівського районного суду Львівської області від 06 червня 2022 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від імені якого діє Регіональна філія «Львівська залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» до Радехівської міської ради Львівської області, ОСОБА_1 , третя особа Відділ Держгеокадастру у Радехівському районі Львівської області.,- про визнання недійсним рішень Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області від 22.03.1994 №8, від 17.09.2009 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність та постійне користування» та від 08.04.2010 «Про уточнення площ земельних ділянок, які передані громадянам у власність для ведення особистого селянського господарства», а також виданий на їх підставі Державний акт на право власності на земельну ділянку

в с т а н о в и в :

13 грудня 2016 року ПАТ «Українська залізниця» правонаступником якого є Акціонерне товариство «Українська залізниця» від імені якої діє Регіональна філія «Львівська залізниця Акціонерного товариства «Українська залізниця ( далі по тексту РФ «УЗ» АТ «УЗ», позивач) звернулася до Радехівського районного суду Львівської області з позовом до Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області, ОСОБА_1 (далі по тексту відповідач) про визнання недійсними рішень Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області від 22.03.1994, від 17.09.2009 та від 08.04.2010, а також виданий на їх підставі Державний акт на право власності на земельну ділянку.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з метою оформлення правовстановлюючих документів на право користування земельними ділянками, на замовлення ДТГО «Львівська залізниця» правонаступником якого є ПАТ «Українська залізниця», була розроблена технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки загальною площею 25,0174 га у Державному територіально-галузевому об`єднанню «Львівська залізниця» ( далі по тексту ДТГО) під існуючими об`єктами залізничного транспорту за напрямком «Львів-Ківерці» від 84 км + 382 м до 87 км + 265 м в адміністративних межах с. Стоянів Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області. Роботи щодо розроблення даної технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель виконувались у 2015 році КТ НВФ «Нові технології», яка має ліцензію Державного комітету України із земельних ресурсів, серії АГ №583593 від 01 вересня 2011 року та сертифікованого інженера – землевпорядника (кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника ОСОБА_2 від 26 березня 2013 року №003095).
       В результаті польового обстеження та при аналізі наданої інформації з електронної бази Державного земельного кадастру, наданої відділом Держземагентства у Радехівському районі Львівської області виявлено, що на земельній ділянці смуги відведення залізниці частково розташовані суміжні земельні ділянки, які знаходяться у приватній власності громадян або постійному користуванні юридичних осіб.
       Згідно Зведеного інвентаризаційного плану земельної ділянки смуги відведення ДТГО «Львівська залізниця» на ділянці «Львів-Ківерці» від 84 км + 382 м до 87 км + 265 м в адміністративних межах с. Стоянів Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області, листа Стоянівської сільської ради від 11.02.2015 року №22 встановлено, що на підставі рішень Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області 17 сесії 21 скликання від 22.03.1994, 24 сесії 5 скликання від 17.09.2009 та 30 сесії 5 скликання від 08.04.2010 громадянину ОСОБА_1 було передано у власність земельну ділянку площею 0,1565 га (кадастровий номер 4623985800:01:004:0158) для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 . На підставі зазначених рішень ОСОБА_1 оформлено Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №904371, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №011045900181. Частина зазначеної земельної ділянки площею 0,0791 га перетинається з земельною ділянкою смуги відведення Залізниці. Вважають вищезазначені рішення Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області такими, що суперечить чинному законодавству, порушують права позивача на користування наданою йому відповідно до норм чинного законодавства земельною ділянкою, а відтак такими, що підлягають визнанню недійсними.
       ПАТ «Українська залізниця» просила суд визнати недійсними рішення Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області 17 сесії 21 скликання від 22.03.1994, 24 сесії 5 скликання від 17.09.2009 та 30 сесії 5 скликання від 08.04.2010 щодо земельної ділянки площею 0,1565 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , а також виданий на їх підставі Державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯК №904371, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №011045900181. Також просила стягнути з відповідачів на її користь судові витрати. 
Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 06 червня 2022 року у задоволенні позову ПАТ «Українська залізниця» від імені якого діє РФ «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» - відмовлено.
Рішення суду оскаржив позивач - АТ«УЗ» від імені якої діє РФ«ЛЗ» АТ «УЗ». Вважає рішення суду незаконним та таким, що суперечить правовим висновкам Верховного Суду.
Звертає увагу, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 14 червня 2022 року у справі № 903/1173/15 за позовом АТ «УЗ» в особі «РФ«ЛЗ» до Володимир-Волинської міської ради, до власників земельних ділянок про визнання незаконним рішення, визнання незаконним розпорядження, визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки, визнання недійсним Державного акта на право власності на земельну ділянку, розглядаючи касаційні скарги Володимир-Волинської міської ради, іншого відповідача - ТзОВ, погодився з висновком господарських судів попередніх інстанцій, які задовольняючи позовні вимоги, виходили з того, що у Володимир-Волинської міської ради були відсутні повноваження щодо розпорядження спірною земельною ділянкою, а тому і було відсутнє право на її відчуження за оспорюваними договорами купівлі-продажу.
       Відповідно до частини 1 статті 84 Земельного кодексу України (далі по тексту ЗК України) у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі під державними залізницями, об`єктами державної власності повітряного і трубопровідного транспорту (п.6 ч.4 ст.84 Земельного кодексу України).
       Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
       Аналіз ч.1, 2 ст.6 ЗУ «Про Залізничний транспорт», ч.1 ст.11; ч.1 ст.23 ЗУ «Про транспорт», ст.68; ч.1 ст.84; п.Г ч.3 ст.152 Земельного кодексу України, ст.19 Конституції України, п.10 ч.2 ст.16; ч.1 ст.21 ЦК України дає підстави для висновку, що в разі звернення з вимогами про визнання незаконним та скасування, зокрема, правового акта індивідуальної дії, виданого органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, встановленню та доведенню підлягають як обставини, що оскаржуваний акт суперечить актам цивільного законодавства (не відповідає закону), так і обставини, що цей акт порушує цивільні права або інтереси особи, яка звернулась із відповідними позовними вимогами, а метою захисту порушеного або оспорюваного права є відповідні наслідки у вигляді відновлення порушеного права або охоронюваного інтересу саме особи, яка звернулась за їх захистом. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 906/1388/20, від 26 серпня 2021 року у справі № 924/949/20, від 23 жовтня 2018 року у справі № 903/857/18, від 20 серпня 2019 року у справі № 911/714/18, від 13 жовтня 2020 року у справі № 911/1413/19.
Виходячи з аксіоми цивільного судочинства jura novit curia - «суд знає закон», при розгляді справи, суд повинен надати правильну правову кваліфікацію відносинам сторін, яка не може бути застосована судом для вирішення спору по суті за відсутності відповідного клопотання позивача у справі, оскільки інший підхід суду порушив би принцип диспозитивності судового процесу та правомірні очікування як позивача (який звертається саме з певним чином обґрунтованою в правовому аспекті вимогою) так і відповідача (який заперечуючи проти позову, наводить доводи саме щодо тих підстав та обґрунтувань, які наводяться позивачем у справі).
Просить скасувати рішення Радехівського районного суду Львівської області від 06 червня 2022 року і ухвалити нове рішення, яким задоволити позовні вимоги АТ «Укрзалізниця» повністю.
       На виконання вимог ст.360 Цивільного процесуального кодексу України ( далі по тексту ЦПК України) відзив на апеляційну скаргу суду не надано.
       Відповідач по справі ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоч належним чином був повідомлений про день і час слухання справи.
       Відповідно до ч.2ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
       За змістом ч.1ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Заслухавши пояснення представника позивача Кобко О.Л. на підтримання доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
       Матеріалами справи та судом встановлено, що позивач по справі АТ «УЗ» від імені якого діє РФ «ЛЗ» АТ «УЗ» на підтвердження права постійного користування землями смуги відведення, зокрема, в адміністративних межах с.Стоянів Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області надала розроблену технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки загальною площею 25,0174 га Державного територіально-галузевого об`єднання «ЛЗ» під існуючими об`єктами залізничного транспорту за напрямком «Львів-Ківерці» від 84 км +382 м до 87 км + 265 м в адміністративних межах с.Стоянів Стоянівської сільської ради Радехівськлого району Львівської області. Роботи щодо розроблення даної технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель виконувались у 2015 році КТ НВФ «Нові технології», яка має ліцензію ДК України із земельних ресурсів, серія АГ №583593 від 01 вересня 2011 року та сертифікованого інженера-землевпорядника ( кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника ОСОБА_2 від 26 березня 2013 року № 003095).
       В результаті виконаних робіт встановлено, що площа земельних ділянок ДТГО «ЛЗ» на ділянці «Львів-Ківерці» від 84 км +382 м до 87 км + 265 м в адміністративних межах с.Стоянів становить 25,0174 га.
       Згідно Зведеного інвентаризаційного плану земельної ділянки смуги відведення ДТГО «ЛЗ» на ділянці «Львів-Ківерці» від 84 км + 382м до 87 км + 265 м в адміністративних межах с.Стоянів Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області, згідно листа Стоянівської сільської ради від 11.02.2015 року №22 встановлено, що на підставі рішення 17 сесії 21 скликання від 22.03.1994, 24 сесії 5 скликання від 17.09.2009 та 30 сесії 5 скликання від 08.04.2010 Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області ОСОБА_1 було передано у власність земельну ділянку з кадастровим номером 4623985800:01:004:0158 площею 0,15565 га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 .
       На підставі зазначених рішень відповідач ОСОБА_1 оформив Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯК № 904371, який зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011045900181.Частина земельної ділянки площею 0,0791 га перетинається із земельною ділянкою смуги відведення залізниці. Вважають прийняті рішення Стоянівською сільською радою Радехівського району Львівської області такими, що суперечать чинному законодавству, порушують права позивача АТ «УЗ» в особі РФ «ЛЗ» на користування наданою йому відповідно до норм чинного законодавства земельною ділянкою, а тому підлягають визнанню недійсними.
       Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції прописав, що обраний позивачем спосіб захисту є неефективним та не може призвести до бажаного результату про повернення земельної ділянки.
       З висновками суду першої інстанції апеляційний суд погоджується та бере до уваги правові позиції викладені у постановах Верховного Суду на які посилався суд першої інстанції та правові позиції Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 22 січня 2025 року у справі № 446/478/19. 
       Пунктом «б» частини четвертої статті 84 ЗК України визначено, що до земель державної власності, які не можуть передаватися у приватну власність, належать землі під державними залізницями, об`єктами державної власності повітряного і трубопровідного транспорту.
       Відповідно до статті 6 Закону України № 273/96-ВР від 04 липня 1996 року «Про залізничний транспорт» ( далі по тексту Закон № 273/96-ВР, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин- передачі у власність спірної земельної ділянки) землі, що надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до Земельного кодексу України та Закону України № 273/94-ВР від 10 листопада 1994 року «Про транспорт» ).
       За змістом частини першої та другої статті 11 Закону № 232/94-ВР землями транспорту визнаються землі, надані в користування підприємствам і організаціям транспорту згідно із ЗК України, для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку об`єктів транспорту. Розміри земельних ділянок, що надаються для зазначених цілей, визначаються відповідно до затверджених у встановленому порядку норм або проектно-технічної документації.
       Частиною першою статті 23 Закону № 232/94-ВР, яка кореспондується з положеннями статті 68 ЗК ( в редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що до земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України. До складу цих земель входять землі, які є смугою відведення залізниць, а саме землі, надані під залізничне полотно та його облаштування, станції з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації, захисні та укріплюючи насадження, службові, культурно-побутові приміщення та інші споруди, необхідні для забезпечення роботи залізничного транспорту.
       Наявність чи відсутність у землекористувача документів на користування земельною ділянкою не змінює її правового статусу, оскільки його вже визначено законом.
       Такі правові позиції викладені у постанові Верховного Суду України від 14 березня 2019 року у справі № 918/1373/16, від 19 лютого 2020 року у справі №446/1058/15-ц та підтверджені у постановах Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 466/6682/14-ц, від 13 січня 2021 року у справі №715/2402/18, від 19 травня 2021 у справі № 715/2081/18, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі № 446/478/19.
       Матеріалами справи встановлено, що предметом спору у даній справі є визнання недійсним рішення Стоянівської сільської ради Радехівського району від 22.03.1994, від 17.09.2009 та від 08.04.2010 років, якими передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1565 га, а також визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку на його ім`я. Водночас, частина земельної ділянки, яка належить ОСОБА_1 накладається на смугу відведення залізниці площею )0,0791 га, що є менше загальної площі земельної ділянки, наданої у власність ОСОБА_1 відповідно до рішення Стоянівської сільської ради від 22.03.1994, від 17.09.2009, від 08.04.2010.
       Позивач просить визнати недійсними рішення органу місцевого самоврядування, яким ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку площею 0,1565 га, тобто визнати недійсним рішення щодо всієї площі земельної ділянки, а не тільки її частини, що накладається на смугу відведення залізниці.
       Встановлено, що позовні вимоги, заявлені позивачем, у тому числі, з підстав порушення сільською радою норм ЗК при виділенні земельної ділянки, власником якої на момент звернення до суду з цим позовом є ОСОБА_1 .
       Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 січня 2025 року прописала, що обраний позивачем спосіб захисту є неефективним, оскільки задоволення цих вимог не може призвести до захисту або відновлення порушеного речового права позивача ( у разі його наявності), зокрема, повернення його у володіння або користування спірної земельної ділянки.
       За статтею 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.
       Віндикаційний позов є позовом речовим і як такий належить до речових способів захисту права власності. Його зміст полягає у вимозі неволодіючого власника до володіючого не власника про повернення речі в натурі. При цьому, відповідно до статті 396 ЦК України за допомогою віндикаційного позову може захищатися володіння також і носія іншого речового права (титульного володільця), а не тільки права власності. Мета віндикації полягає у відновленні володіння власника ( титульного володільця), що дає йому можливість використання ним усього комплексу правомочностей, що складають належне йому речове право ( пункт 94 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2025 у справі № 446/478/19.
       Отже, належним способом захисту права особи, яка позбавлена володіння земельною ділянкою, є віндикаційний позов.
       Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.01.2025 року наголошує, що витребування як належний спосіб захисту у цій справі не може бути застосовано щодо всієї земельної ділянки площею 0, 1565 га, така вимога може розглядатися тільки щодо тієї частини земельної ділянки, що накладається на смугу відведення залізниці. В той же час, позивач не ставить вимоги про витребування земельної ділянки у зазначеній справі, а тому обраний спосіб захисту є неефективним, про що наголосив суд першої інстанції. 
       Враховуючи правові висновки Верховного Суду у зазначеній категорії справ, враховуючи обставини справи та предмет спору, належним способом захисту прав позивача може бути звернення до суду з позовом про витребування частини земельної ділянки з чужого незаконного володіння, за умови доведеності, що позивач був позбавлений права володіння (користування) земельною ділянкою, яка належить до земель залізниці.
       Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції зробив правильні висновки про відмову у задоволенні позову у зв`язку із обранням позивачем неналежного способу захисту своїх прав.
       Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права ст.375 ЦПК України).
       Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції
у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» від імені якої діє Регіональна філія «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.
       Рішення Радехівського районного суду Львівської області від 06 червня 2022 року залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.
       Повний текст постанови складений 26 травня 2025 року.
Головуючий суддя Ю.Р. Мікуш

Судді:                                 Т.І. Приколота 

Р.В. Савуляк