ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

04 червня 2025 року	  м. Одеса	Справа № 916/214/25	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Аленіна О.Ю.
суддів: Принцевської Н.М., Філінюка І.Г.
при секретарі судового засідання: Герасименко Ю.С.

За участю представників учасників справи:
від Садівничого товариства “Відпочинок” - адвокат Племениченко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Садівничого товариства “Відпочинок”     
на ухвалу Господарського суду Одеської області від 14.04.2025 (повний текст складено та підписано 14.04.2025, суддя Малярчук І.А.)
у справі №916/214/25
за позовом Садівничого товариства “Відпочинок”         
до  ОСОБА_1 
про стягнення 60363,94 грн

ВСТАНОВИВ
Садівниче товариство “Відпочинок” звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість по сплаті членських внесків у розмірі 60363,94 грн.                   
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.04.2025 по справі №916/214/25 позов залишено без розгляду.
В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначив, що позивач не надав до суду витребуваних ухвалою суду оригіналів доданих до позову у копіях документів для їх огляду, а також не повідомив суд про причину їх не подання та її поважність, що на думку суду, свідчить про незацікавленість позивачем провадженням у цій справі, та відповідно є підставою для залишення без розгляду позовної заяви.
Не погодившись із вказаним рішенням, до Південно-західного апеляційного господарського суду звернувся позивач з апеляційною скаргою в якій просить ухвалу Господарського суду Одеської області по справі № 916/214/25 від 14.04.2025 року скасувати та передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.
Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала винесена з порушенням норм процесуального права, є незаконною та невмотивованою, з огляду на таке: 
- суд першої інстанції проігнорував положення ст. 91 ГПК України щодо наявності сумнівів в документах, які долучені до позову, зокрема не врахував, що умовою витребування оригіналів документів, є саме сумнів у відповідності копії документа її оригіналу;
- в той же час, суд в ухвалі про відкриття провадження та в оскаржуваній ухвалі не ставив питання щодо того, які саме в нього є сумніви щодо документів, які долучені до позовної заяви;
- місцевим господарським судом проігноровано положення ст. 81 ГПК України щодо витребування документів в комплексі ст. 226 ГПК України щодо підстав для залишення позову без розгляду;
- так, апелянт вважає, що для залишення позову без розгляду у зв`язку з неподанням доказів спочатку необхідно відповідні докази витребувати у позивача по справі (у разі наявності сумніві щодо відповідних документів);
- в той же час, як стверджує апелянт, жодної ухвали, винесеної судом щодо витребування таких доказів з урахуванням положенням ст. 81 ГПК України суд не виніс. В матеріалах справи тільки наявні ухвали про відкладення розгляду справи на інші дати;
- на думку апелянта, дії суду в першу чергу мали бути спрямовані на вирішення спору, шляхом винесення відповідного судового рішення з метою захисту прав особи, за захистом яких вона звернулася до суду, однак дії суду були направлені виключно на повернення позову, неналежний розгляд справи та порушення прав позивача на доступ до правосуддя;
- скаржник також вважає, що суд першої інстанції, у разі сумніві щодо наданих копій документів, не був позбавлений можливості окремою ухвалою витребувати у позивача докази надавши обґрунтування своїм сумнівам, визнати явку представника позивача обов`язковою або сповістити представника позивача про необхідність надання оригіналів документів долучених до позову;
- суд першої інстанції проігнорував положення ГПК України щодо вірогідності доказів по справі, оскільки відповідач по справі не надав будь-яких доказів, тоді як позивач надав повний комплект доказів, які підтверджують їх обставини. Відповідні докази були посвідчені належним чином представником позивача. Жодна із сторін не ставила під сумнів достовірність та наявність таких документів.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.05.2025 відкрито апеляційне провадження по справі №916/214/25 за апеляційною скаргою Садівничого товариства “Відпочинок” на ухвалу Господарського суду Одеської області від 14.04.2025 та призначено її до розгляду на 04.06.2025.
Під час судового засідання від 19.03.2025 представник апелянта підтримав вимоги та доводи за апеляційною скаргою та наполягав на її задоволенні. 
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, хоча про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. 
Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови. 
Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з положеннями частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Суд, здійснюючи правосуддя, забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави (підпункт 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі про призначення судом більш м`якого покарання від 2 листопада 2004 року N 15-рп/2004). Тому в контексті статті 55 Конституції України органи судової влади здійснюють функцію захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних або юридичних осіб у сфері цивільних і господарських правовідносин.
Відповідно до статтею 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд здійснює правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. 
Частиною 1 статті 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.
Водночас, порядок звернення до господарського суду, а також здійснення судового провадження у господарській справі регламентовано відповідними нормами процесуального права - ГПК України. 
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору, або позивач (його представник) не з`явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду господарським судом справи без прийняття рішення суду по суті заявленого спору у зв`язку з виявленням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.
Надаючи висновок щодо правильного застосування вказаної норми процесуального права, Верховний Суд неодноразово вказував, що залишення позову без розгляду на підставі пункту 4 частини першої статті 226 ГПК України, можливе за умови, якщо суд позбавлений можливості вирішити спір по суті з вини позивача, який не подав без поважних причин витребувані згідно з ухвалами суду докази, необхідні для вирішення спору, або його представник не з`явився на виклик у засідання господарського суду чи не повідомив про причини неявки і його нез`явлення перешкоджає вирішенню спору.
У цьому випадку йдеться про ігнорування позивачем своїх процесуальних обов`язків і вимог суду, що унеможливлює розгляд господарським судом і вирішення спору по суті заявлених ним позовних вимог (постанови Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №911/802/20, від 12.09.2019 у справі №910/498/18, від 23.06.2021 у справі №917/531/19). 
Судова колегія вважає за необхідне підкреслити, що наведені вище положення процесуального Закону пов`язують можливість залишення судом позову без розгляду навіть не з ухиленням позивача від виконання будь-якої ухвали суду про витребування доказів, а лише з неподанням позивачем витребуваних судом доказів, необхідних для вирішення спору, тобто таких, що мають істотне значення і унеможливлюють розгляд справи за наявними в ній доказами (висновок Верховного Суду в постанові від 26.07.2022 у справі № 905/825/21). 
Згідно з статтею 46 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, сторони (позивачі та відповідачі) також мають ще коло прав і обов`язків, передбачених цією статтею. 
Статтею 162 ГПК України визначено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
Позовна заява повинна містити, зокрема перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.
У відповідності до ч.2 ст. 164 ГПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
Відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 177 ГПК України завданнями підготовчого провадження є визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів. 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 73 ГПК України). 
Відповідно до статті 74 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень
У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. 
Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (частини перша і друга статті 80 ГПК України).
Відповідно до частин першої, четвертої, сьомої, восьмої, десятої статті 81 ГПК України: 
- учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом; 
- у разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази; 
- будь-яка особа, в якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду; 
- особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали;
- у разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.
Як вбачається з наявних матеріалів справи, предметом спору у даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості по сплаті членських внесків у розмірі 60363,94 грн.   
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що відповідач є користувачем земельної ділянки та членом Садівничого товариства “Відпочинок”, однак ухиляється від сплати членських внесків.
Позивачем до позовної заяви було надано копії документів, які на його думку підтверджуються обґрунтованість заявлених позовних вимог, зокрема заяву та довідку щодо членства відповідача у товаристві, Статут товариства, витяги з протоколів загальних зборів товариства щодо встановлення розміру членських внесків, тощо.
При цьому, як зазначено самим позивачем у позовній заяві, у нього наявні майже всі оригінали документів, крім паспорту відповідача, свідоцтва про смерть, витягну про реєстрацію спадкової справи та державного акту.
Відповідно, позивач підтвердив наявність у нього оригіналів доданих до позовної заяви документів. 
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.01.2025, серед іншого, зобов`язано позивача надати суду: оригінали доданих до позову у копіях документів – для огляду суду, а також зобов`язано представників учасників справи з`явитися в підготовче засідання.
Дана ухвала була доставлена до електронного кабінету позивача – 28.01.2025, що підтверджується відповідною довідкою від 29.01.2025.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.02.2025 відкладено підготовче засідання на 17.03.2025 та викликано сторін по справі у вказане засідання.
Названа ухвала отримана позивачем в електронному кабінеті – 24.02.2025.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 17.03.2025 відкладено підготовче засідання на 14.04.2025 та викликано сторін по справі у вказане засідання.
Дана ухвала була доставлена до електронного кабінету позивача – 18.03.2025, що підтверджується відповідною довідкою від 18.03.2025.
Втім, як свідчать наявні матеріали справи, представник Садівничого товариства “Відпочинок” не з`явився з жодне з призначених судом першої інстанції судових засідань, а також не подав витребувані судом оригінали документів, копії яких додані до позовної заяви. 
При цьому, судова колегія зазначає, що позивачем не надано до місцевого господарського суду жодних пояснень з приводу поважності причин, об`єктивної та незалежної від позивача, обставини яка унеможливлює подання витребуваних судом оригіналів доказів, про наявність яких самим позивачем було повідомлено суд у позовній заяві.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що з огляду на предмет та підстави заявлених позовних вимог, витребуванні судом першої інстанції оригінали документів дійсно необхідні для вирішення даного спору, оскільки їх відсутність унеможливлює встановлення судом всіх обставин справи, зокрема дійсного членства відповідача у товаристві та розміру членських внесків, які останній повинен був сплачувати на користь позивача. 
Наведене відповідно свідчить про те, що позивач, без поважних причин, фактично ухилився від подання витребуваних судом доказів, необхідних для вирішення спору, тобто у зазначеному випадку йдеться про ігнорування позивачем своїх процесуальних обов`язків і вимог суду, що унеможливлює розгляд господарським судом і вирішення спору по суті заявлених позовних вимог.
Отже, враховуючи вищенаведені приписи ГПК України, а також встановлені у цій справі обставини невиконання позивачем вимог ухвали суду першої інстанції в частині подання оригіналів документів, копії яких додано до позовної заяви, необхідних для вирішення спору, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність правових підстав для залишення позовної заяви без розгляду відповідно до п.4 ч.1 ст. 226 ГПК України.
Судова колегія відхиляє твердження апелянта про те, що місцевий господарський суд не приймав ухвали про витребування відповідних оригіналів документів в порядку ст. 81 ГПК України, оскільки такі твердження спростовуються наявними матеріалами справи. Так, як вже було вказано вище, ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.01.2025, серед іншого, зобов`язано позивача надати суду: оригінали доданих до позову у копіях документів – для огляду суду, а також зобов`язано представників учасників справи з`явитися в підготовче засідання. Вподальшому, ухвалами суду було викликано сторін по справі у судові засідання.
Втім, як вже було вказано колегіє суддів, представник позивача не з`явився у судові засідання, витребувані судом оригінали документів не надав, а також не повідомив суд про причини неможливості їх подання.
Слід також відзначити, що позивача було належним чином повідомлено про прийняття судом вищевказаних ухвал, як про витребування оригіналів документів, так й про зобов`язання представників сторін з`явитись у судові засідання про що свідчать наявні у матеріалах справи довідки про доставлення таких ухвал до електронного кабінету позивача. При цьому, чинне процесуальне законодавство не визначає обов`язку суду повідомляти сторін по справі про прийнятті процесуальні рішення у будь-який інший спосіб, ані визначений ГПК України, зокрема й за допомогою телефонного зв`язку. 
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права не знайшли свого підтвердження, а тому не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали. 
Згідно з статтею 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. 
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішеня, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційні скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, колегія суддів вважає, що підстави для скасування ухвали Господарського суду Одеської області від 14.04.2025 по справі №916/214/25 відсутні, що зумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної ухвали без змін.                                                                 
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Ухвалу Господарського суду Одеської області від 14.04.2025 по справі №916/214/25 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.
Повний текст постанови складено та підписано 09.06.2025.

Головуючий суддя                                                                      Аленін О.Ю.

Суддя                                                                                  Принцевська Н.М.

Суддя                                                                                   Філінюк І.Г.