ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/7637/23                Головуючий суддя І інстанції Шиховцова А. О.
Провадження № 22-ц/818/191/25        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: інших фактів, з них:.
П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025 року                                                        м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого                                        Яцини В.Б.
суддів колегії                                         Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря судового засідання        Холод М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Жарової-Тітарьової Лариси Михайлівни, до якої приєдналась ОСОБА_2 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 червня 2024 року, по цивільній справі №646/7637/23, за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин та набуття громадянства України за народженням,
в с т а н о в и в:
У листопаді 2023 заявник адвокат Жарова-Тітарьова Л.М., яка представляє інтереси ОСОБА_1 , що діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до суду з заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме: 
- встановити факт, що неповнолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідною донькою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;
- встановити факт, що неповнолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , набула громадянство України на підставі ст. 7 Закону України «Про громадянство України».
Заява мотивована тим, що ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Москві рф, де у той час знаходилися її батьки, які є громадянами України, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Актовий запис про народження ОСОБА_2 був складений у м. Москві рф, де і видано останній свідоцтво про народження. Через сімейні обставина родина заявника продовжувала жити в рф, тому донька ОСОБА_4 отримала документи за законодавством рф. Станом на 24.02.2022 ОСОБА_1 знаходився за межами рф, куди і вивіз надалі свою родину. Донька заявника виявила бажання встановити факт її належності до громадянства України та отримати паспорт громадянина України, оскільки бажає розірвати будь-які зв`язки з рф. Свідоцтво про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , втрачено при виїзді з рф, можливості отримати поновлене свідоцтво про народження можливості не має. 
Зазначив, що на адвокатський запит представника заявника до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було повідомлено, що через вихід з 27.12.2022 України з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь з 27.12.2022 не здійснюється співробітництво судів та інших компетентних органів України з відповідними органами російської федерації та республіки білорусь з питань надання правової (судової) допомоги, у тому числі, безпосередні зносини установ юстиції відповідно до Протоколу до Конвенції. В свою чергу, відділи державної реєстрації актів цивільного стану позбавлені можливості витребовувати документи про державну реєстрацію актів цивільного стану з установ юстиції російської федерації та республіки білорусь. Тобто, заявник позбавлений можливості отримати свідоцтво про народження своєї доньки у позасудовому порядку для подальшого надання його до органів Державної міграційної служби. 
Зазначила, що у зв`язку зі втратою свідоцтва про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неможливості отримати повторне свідоцтво, виникла необхідність встановити факт родинних відносин ОСОБА_3 , ОСОБА_1 з ОСОБА_2 .
Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04.06.2024 відмовлено у задоволенні заяви.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, адвокат Жарова-Тітарьова Л. просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України. У порушення зазначених процесуальних вимог закону, суд першої інстанції вийшов за межі заявлених ним вимог і розглянув іншу підставу факту набуття громадянства України ОСОБА_2 - за народженням (п.1 ст. 6 Закону України «Про громадянство України»), замість заявленого ним при зверненні до суду встановлення факту, що неповнолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , набула громадянство України на підставі статті 7 Закону України «Про громадянство України».
Зауважив, що твердження судді вважає некоректним або навмисно спотвореним. У позовній заяві ним чітко була зазначена мета встановлення факту родинних відносин: батьки ОСОБА_2 є громадянами України з моменту їх народження та продовжують бути громадянами України все їх життя, тому відповідно до ст. 7 Закону України «Про громадянство України», ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою України. ОСОБА_4 , як дитина, яка виросла та проходила своє становлення в українській родині, виявила бажання встановити факт її належності до українського громадянства з метою отримання документів, які будуть видані державними органами України. Не дивлячись на вік, вона розуміє, що країна-окупант кожного дня продовжує скоювати воєнні злочини та завдавати шкоди її рідній державі - Україні, тому проявляючи проактивну позицію, ОСОБА_4 бажає розірвати будь-які зв`язки з країною- терористом. Для оформлення набуття громадянства України дитиною, яка є іноземцем або особою без громадянства та батьки якої перебувають у громадянстві України (частина третя статті 14 Закону України «Про громадянство України»), один із батьків дитини повинен надати до відділу ДМС копію свідоцтва про народження дитини. Свідоцтво про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було втрачено при виїзді з рф. З чого випливає, що встановлення факту, що неповнолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є рідною донькою ОСОБА_1 та ОСОБА_3 має важливе юридичне значення, оскільки прямо доводить, що ОСОБА_2 є громадянкою України та у неї виникають відповідні права та обов`язки як у громадянки України на підставі ст.7 Закону України «Про громадянство України».
Зазначила, що мета встановлення факту родинних відносин була зазначена ним і в заяві від 02.11.2023 року, і протягом розгляду справи, що підтверджується поданою ним до суду заявою від 02.11.2023 року та звукозаписом судового засідання від 04.06.2024 року. На підтвердження факту родинних відносин ним були надані відповідні письмові докази та допитаний свідок ОСОБА_5 , яка будучи приведеною судом до присяги, пояснила, що є дружиною рідного брата заявника, та може підтвердити факт родинних відносин неповнолітньої ОСОБА_2 з її батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .
Вказала, що свідоцтво про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було втрачено при виїзді з рф. З 27.12.2022 не здійснюється співробітництво судів та інших компетентних органів України з відповідними органами російської федерації та республіки білорусь з питань надання правової (судової) допомоги, у тому числі, безпосередні зносини установ юстиції відповідно до Протоколу до Конвенції. В свою чергу, відділи державної реєстрації актів цивільного стану позбавлені можливості витребувати документи про державну реєстрацію актів цивільного стану з установ юстиції російської федерації та республіки білорусь.Заявником і ним як його представником, був наданий доказ неможливості одержання втраченого свідоцтва про народження ОСОБА_2 . Таким чином, заявником і мною як його представником, були виконані всі вимоги, передбачені ст. 318 ЦПК України.
Зауважив, що Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області визнавши у відзиві, що ОСОБА_2 в силу Закону України «Про громадянство України» є громадянкою України, відповідно визнало вимоги про встановлення факту родинних відносин, а саме що ОСОБА_2 є рідною дочкою ОСОБА_1 , ОСОБА_3 .
Звертає увагу, що судом першої інстанції навмисно або помилково невірно зазначена підстава його звернення до суду з вимогою про встановлення факту набуття ОСОБА_2 громадянства України: Заявник посилалася на ст. 7 Закону України «Про громадянство України», згідно якої особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. При цьому зазначала, що саме тому, що батьки ОСОБА_4 є громадянами України з моменту їх народження та продовжують бути громадянами України все їх життя, тому відповідно до ст.7 Закону України «Про громадянство України», ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою України. На підтвердження цих обставин ним були надані суду відповідні свідоцтва про народження і паспорта батьків ОСОБА_6 і ОСОБА_3 . Всупереч заявленим ним підставам, суд першої інстанції послався на зовсім іншу підставу, начебто заявленою ним на підтвердження факту набуття громадянства України ОСОБА_2 , а саме набуття громадянства України за народженням, яка регулюється п.1 ст. 6 Закону України «Про громадянство України» і яку він ніколи не заявляв.
20 вересня 2024 року ОСОБА_2 подала заяву про приєднання до апеляційної скарги представника  ОСОБА_1 - адвоката Жарової-Тітарьової Лариси Михайлівни  посилаючись на те, що оскаржуване рішення впливає на її права та обов`язки. 
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 06 листопада 2024 року прийнято заяву ОСОБА_2 про приєднання до апеляційної скарги представника  ОСОБА_1 - адвоката Жарової-Тітарьової Лариси Михайлівни  на рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова  від 04 червня 2024 року,  по цивільній справі №646/7637/23, за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин та набуття громадянства України за народженням.
       У письмовому відзиві заінтересована особа - представник Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області Коваленко Л.І. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін. Розгляд справи здійснювати за участю представника ГУДМС у Харківській області.
Зазначила, що представник апелянтів не зазначила суду апеляційної інстанції про те, що на момент коли подавалась заява по даній справі, відкривалось провадження, проводились судові засідання, приймалось рішення у справі - заявників не було на території України. На питання представника міграційної служби про місце перебування заявників, адвокат відповіла, що заявники проживають у В`єтнамі. 
Вважає, що заявниками не вжито всіх можливих від себе заходів щодо підтвердження родинних зв`язків та отримання повторного свідоцтва про народження ОСОБА_2 , оскільки не надано доказів звернення до дипломатичних установ у В`єтнамі чи будь-якій іншій країні, де працюють дипломатичні установи РФ, та які повноважні розглянути це питання та позитивно вирішити його. Доказів звернень до таких установ чи доказів невирішеного чи негативно вирішеного питання, неможливості вирішити дане питання заявниками чи їхнім представником не надано.
Висновок міграційної служби, вказаний у відзиві, вирваний з контексту та неправильно трактується представником апелянта. 
Зауважує, що відповідно до частини першої статті 7 Закону №Про громадянство України» особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Таким чином, у разі, якщо ОСОБА_2 є рідною дочкою ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , то донька в силу частини першої статті 7 Закону України «Про громадянство України» є громадянкою України та не потребує проходження процедури щодо набуття громадянства України. Тобто дитина, народжена від громадян України (будь-де, на території будь-якої країни), в силу закону визнається Україною як громадянка України. З цього приводу висновки суду першої інстанції є законними та обґрунтованими. 
Окрім того, судом правильно зазначено, що заявники (у разі незгоди з позицією органу міграційної служби) вправі звернутися до підрозділу міграційної служби з питань громадянства. Натомість вказаних доказів не надано, як і будь-яких відповідей щодо відмови, рішень щодо неприйняття документів, відмови в розгляді чи вирішенні поставлених у заяві питань тощо. Більш того, у разі такої відмови вбачався б спір про право, на захист якого особа вправі звернутись оскарживши в порядку позовного провадження. Таким чином, цілком правильним є висновок суду першої інстанції про передчасність даної вимоги.
Представником зацікавленої особи зверталась увага на те, що сама вимога складена некоректно, адже поняття «набуття громадянства України» врегульовано зовсім іншою статтею, аніж тією, на яку посилається представник заявників. Положеннями частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням. Разом з тим, положення даної статті не можуть поширюватись на ОСОБА_2 , оскільки стосуються громадян, що проживали на території України до ІНФОРМАЦІЯ_5 , а ОСОБА_2 народилась пізніше, у 2006 році. Оформлення документів, що посвідчують особу громадянина та підтверджують громадянство України, передбачає подання певного пакета документів. Серед них має обов`язково подаватись заявником свідоцтво про народження.
Звертає увагу, що рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, жодним чином не може заміняти собою вказаного документа. Отримання повторного свідоцтва можливе на території третьої країни, де працюють дипломатичні установи країни, в якій народилась ОСОБА_7 .
Заслухавши доповідь судді-доповідача, за відсутності учасників справи, які були належним чином повідомлені про судове засідання, суд апеляційної інстанції відповідно до ст. 367 ЦПК України вивчив матеріали справи та перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з положеннями ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам рішення суду відповідає, доводи скарги та заяви ОСОБА_2 про приєднання до неї не знайшли свого підтвердження в матералах справи.
Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції дійшов висновку, що заявник не використав усі передбачені законодавством можливості для набуття громадянства України його донькою, зазначеному у Порядку №215, що полягає у зверненні до територіальних підрозділів Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області із заявою встановленого зразка про набуття громадянства України за народженням, а в такому разі суд позбавлений можливості перебирати на себе дискреційні повноваження органів міграційної служби та їх підмінювати.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частинами 1,2 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження в тому числі справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Перелік справ про встановлення фактів, що мають значення, які розглядаються судом закріплений в частині першій статті 315 ЦПК України, даний перелік не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).
Тобто, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:
- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;
- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;
- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;
- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Матеріалами справи підтверджується та судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 , народився у м. Харків 30.03.1973, про що складений 13.05.1973 актовий запис №426 та видане свідоцтво про народження серїі НОМЕР_1 . Заявник має громадянство України, про що свідчить копія паспорту громадянина України № НОМЕР_2 від 20.05.2019, строк дії паспорта до 20.05.2029 та паспорту громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_3 від 03.06.2021, строк дії паспорта 03.06.2031.
ОСОБА_3 народилася у м. Харків 11.07.1976, про що складений актовий запис №10508 23.09.1976 та видане свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 . ОСОБА_3 має громадянство України, про що свідчить копія паспорту громадянина України серії НОМЕР_5 , виданий 18.12.1997, та паспорту громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_6 від 08.05.2019, строк дії паспорта ІНФОРМАЦІЯ_6 
ОСОБА_2 народилася у м. Москва ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить паспорт, виданий рф для виїзду за кордон (№ НОМЕР_7 від 25.03.2021).
До матеріалів справи в обґрунтування вимог заяви додано «благодарность родителям» від адміністрації школи «ГБОУ Школа №2005» на ім`я батьків ОСОБА_8 и ОСОБА_9 » без зазначення прізвища батьків та прізвища учениці, відповідь «начальника северно-западного окружного управления образования Департаменту образования города Москвы» на ім`я ОСОБА_3 про надання місця у дошкільному навчального закладу ОСОБА_2 від 16.03.2009 та копію медичної карти амбулаторного хворого на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , відповідно до якої батьками ОСОБА_4 записані ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .
Згідно з інформацією, наданою на адвокатський запит представника заявника до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зазначено, що через вихід з 27.12.2022 України з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь з 27.12.2022 не здійснюється співробітництво судів та інших компетентних органів України з відповідними органами російської федерації та республіки білорусь з питань надання правової (судової) допомоги, у тому числі, безпосередні зносини установ юстиції відповідно до Протоколу до Конвенції. В свою чергу, відділи державної реєстрації актів цивільного стану позбавлені можливості витребовувати документи про державну реєстрацію актів цивільного стану з установ юстиції російської федерації та республіки білорусь. Тобто, заявник позбавлений можливості отримати свідоцтво про народження своєї доньки у позасудовому порядку для подальшого надання його до органів Державної міграційної служби. У зв`язку зі втратою свідоцтва про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неможливості отримати повторне свідоцтво, виникла необхідність встановити факт родинних відносин ОСОБА_3 , ОСОБА_1 з ОСОБА_2 .
Пунктом 1 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.
У постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №638/15738/17 (провадження № 61-15921св19) зроблено висновок про те, що до заяви про встановлення факту родинних відносин, в якій зазначається мета, з якою заявник просить встановити цей факт, можуть додаватися не тільки такі письмові докази, як свідоцтва про народження, шлюб, смерть, актові записи про народження та смерть. Доказами, які підтверджують наявність цього юридичного факту також можуть бути: акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб. Крім того, судами підлягають врахуванню довідки органів реєстрації актів цивільного стану про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану. Цей перелік не є вичерпним.
У постанові Верховного Суду від 11 лютого 2022 року у справі №947/22756/19 сформульовано висновки про те, що доказами, що підтверджують факт родинних відносин, можуть бути документи, які підтверджують наявність цього юридичного факту (акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб); довідки органів реєстрації актів цивільного стану про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану; пояснення свідків, яким достовірно відомо про взаємовідносини померлого із заявником. Зважаючи на викладене, необґрунтованими є доводи заявника про можливість підтвердження факту родинних відносин виключно письмовими доказами, оскільки такі обставини відповідно до норм процесуального права можуть бути встановлені і на підставі інших доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування і в своїй сукупності доводять обставини, на які посилається сторона.
Родинні відносини (споріднення) (у теорії права) - кровний зв`язок між людьми, з наявністю якого закон пов`язує виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків. Правове значення має як пряме споріднення так і не пряме (бокове), коли родинні зв`язки виникають за наявності спільного пращура (родоначальника). Виходячи з вимог діючого ЦК України поняттями "родичі", "родинні стосунки" охоплюється коло осіб, які пов`язані між собою певним ступенем споріднення. Такими особами можуть бути близькі родичі за походженням, зокрема, батьки, діти, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, брат та сестра (повнорідні і неповнорідні), двоюрідні брати та сестри, тітка, дядько, племінниця, племінник.
В постанові Верховного Суду від 30 липня 2018 року у справі №737/120/18 зазначено про те, що в порядку окремого провадження може бути встановлений факт родинних відносин лише між кровно спорідненими родичами.
Разом з тим, суди встановлюють юридичні факти тільки у разі, коли особою вчинено всі можливі заходи по отриманню необхідних документів, і виключно за наявності об`єктивних причин, які не залежать від волі особи, що обумовлюють неможливість отримання документу на підтвердження юридичного факту, такий факт може встановити суд у порядку окремого провадження.
Статтею 318 ЦПК України визначено, що у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.
Чинне законодавство не містить вичерпного переліку засобів доказування, за допомогою яких має підтверджуватися факт родинних відносин, тому застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язків щодо доказування ( Постанова ВС від 06.03.2023 р., справа № 357/6441/21-ц).
Отже, вимога щодо встановлення факту родинних відносин, а саме, що неповнолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідною донькою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є необґрунтованою, так як представником заявника не зазначено, з якою метою вона просить встановити вказаний факт, оскільки він ніким не оспорюється, тому, заява в частині встановлення факту родинних відносин задоволенню не підлягає.
Статтею 4 Конституції України встановлено, що в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.
Питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано Законом України "Про громадянство України", Указом Президента України від 27.03.2001 № 215/2001 "Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України", яким затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про громадянство України» громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках. Громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України. Реєстрація громадянства України - внесення запису про набуття особою громадянства України, спеціально уповноваженим на те органом у відповідні облікові документи. Виконання функцій спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань громадянства Указом Президента України покладено на Державну міграційну службу України та її територіальні органи.
Згідно з вимогами ст.ст.6, 7 вказаного Закону громадянство України набувається:
1) за народженням;
2) за територіальним походженням;
3) внаслідок прийняття до громадянства;
4) внаслідок поновлення у громадянстві;
5) внаслідок усиновлення;
6) внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров`я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю або передачі на виховання в сім`ю патронатного вихователя;
7) внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки;
8) у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини;
9) внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства;
10) за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України.
Особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.
Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень №215 (далі - Порядок №215) від 27.06.2011 врегульоване питання стосовно переліку документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття громадянства України, оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними.
Питання стосовно розгляду заяв про належність до громадянства віднесено до компетенції саме органів міграційної служби, що перебачено розділ 1 п. 2 Порядку №215 - Заяви з питань громадянства оформлюються: про прийняття до громадянства України та про вихід з громадянства України - на ім`я Президента України; про встановлення та оформлення належності до громадянства України особою, яка проживає на території України, - на ім`я керівника територіального органу Державної міграційної служби України за місцем проживання особи; про оформлення набуття громадянства України особою, яка проживає на території України, - на ім`я керівника територіального органу Державної міграційної служби України за місцем проживання особи.
Отже, питання, які стосуються заяв про належність до громадянства віднесено до компетенції органів міграційної служби України.
Так, відповідно до п. 17 Порядку №215 для оформлення набуття громадянства України за народженням особою, батьки (один із них) якої на момент її народження були громадянами України, один з її батьків подає такі документи:
а) заяву про оформлення набуття особою громадянства України за народженням;
б) копію свідоцтва про народження особи;
в) копію паспорта громадянина України або іншого передбаченого статтею 5 Закону України «Про громадянство України» документа, що підтверджує факт перебування одного з батьків особи у громадянстві України на момент її народження.
У ст.ст. 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:
1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:
1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України: 
1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно ст 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, нормами матеріального права, зокрема Законом України «Про громадянство України» та Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень №215 передбачено спеціальний порядок (механізм) отримання (підтвердження) громадянства України. ОСОБА_2 мала та має можливість звернутися до територіальних органів міграційної служби з відповідною заявою та визначеним законом переліком документів, проте таких дій ні ОСОБА_1 , ні вона не вчинила, тому звернення до суду є безпідставним. Законодавством передбачений відповідний порядок розгляду заяв щодо набуття громадянства України. Провадження за заявами з питань набуття громадянства входить до повноважень ДМС України та її територіальних підрозділів, серед яких є ГУ ДМС України в Харківській. Прийняття рішень має здійснюватися з використанням повноважень та метою, з якою це повноваження надано.
Представником заявника не надано доказів того, що заявник або його донька зверталася до відповідного територіального органу Державної міграційної служби України із заявою та іншими документами для набуття громадянства України, або доказів того, що йому або його дочці було відмовлено, заява представника заявника про встановлення юридичного факту є передчасною.
У разі відмови територіального органу Державної міграційної служби України у задоволенні клопотання про набуття громадянства України, особа вправі оскаржити таке рішення суб`єкта владних повноважень у суді адміністративної юрисдикції.
Факт родинних відносин ОСОБА_2 , яка є рідною донькою ОСОБА_1 та ОСОБА_3 встановлюється відповідним свідоцтвом про народження ОСОБА_2 , а сам по собі факт, що неповнолітня ОСОБА_2 набула громадянство України на підставі статті 7 Закону України «Про громадянство України» встановлюється у позасудовому порядку. Заявник не надала доказів, що у даному випадку набуття громадянства України неможливо у позасудовому порядку і для цього необхідно у судовому порядку встановлення запитаних юридичних фактів. Колегія суддів також звертає увагу на те, що рішення органів влади стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції.
Докази та обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.
Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
постановив :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Жарової-Тітарьової Лариси Михайлівни, до якої приєдналась ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 червня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 25 квітня 2025 року.
       
Головуючий                                                                         В.Б. Яцина.

Судді колегії                                                                      Ю.М. Мальований.

               О.Ю. Тичкова.