ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3302/25 Справа № 204/4897/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Самсонова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Єлізаренко І.А.
суддів Макарова М.О., Свистунової О.В. 
за участю секретаря Кошара О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Дніпрофінансгруп” на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 09 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Дніпрофінансгруп”, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа Олександр Володимирович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ “ФК “Дніпрофінансгруп”, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа О.В. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. 
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що 24 квітня 2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжою О.В., було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №74841385 про стягнення з ОСОБА_1 на користь до ТОВ “ФК “Дніпрофінансгруп” заборгованості у розмірі 93640 грн. 84 коп., в ході якого винесені постанови про арешт майна та коштів боржника. Позивач вказує, з матеріалів виконавчого провадження позивачу стало відомо, що вказане виконавче провадження відкрито на виконання виконавчого напису нотаріуса Київського міського нотаріального Остапенка Є.М. від 11 червня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за №147045, про наявність якого вона не була обізнана і який ніколи не отримувала. Позивач вважає виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального Остапенка Є.М. від 11 червня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за №147045, незаконним, протиправним та таким, що не підлягає виконанню. Позивач вказує, при вчиненні оскарженого виконавчого напису приватний нотаріус Остапенко О.Є. керувався статтями 87-91 Закону України “Про нотаріат” та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року. Дійсно, до зазначеного Переліку постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року “Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів” було внесено зміни, якими нотаріусам надано можливість вчиняти виконавчі написи, за якими можливо проводити у безспірному порядку стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, а відтак, згідно із новим на той момент п. 2 вказаного Переліку, що містився у розділі “Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин”, для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору і засвідчену стягувачем виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Включення кредитного договору до Переліку не дає підстав для вчинення виконавчого напису на ньому, так як Перелік не є тим правовим актом, який може визначати випадки вчинення виконавчих написів, у тому числі й на кредитному договорі. Закон України “Про нотаріат” урегульовує порядок вчинення нотаріальних дій, і не встановлює випадків вчинення виконавчих написів на боргових документах. Перелік, в силу того, що він є підзаконним нормативним актом, також може визначати тільки порядок, процедуру вчинення виконавчих написів. Отже, оскільки законом України не встановлено випадку вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, а визначення такого випадку постановою Кабінету Міністрів України суперечить приписам основного акта цивільного законодавства – Цивільного кодексу України, то у випадку звернення до нотаріуса з вимогою про вчинення виконавчого напису на кредитному договору останній, на підставі пункту 1 частини 1 статті 49 Закону України “Про нотаріат”, повинен відмовити у вчиненні нотаріальної дії, а суд, в свою чергу, який розглядає позов про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, повинен цей позов задовольнити. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Відповідно до інформації наданої приватним виконавцем, на адвокатський запит, станом на 13 травня 2024 року, з позивача за виконавчим провадженням № 74841385 було стягнуто та перераховано на користь відповідача 50 846 грн. 20 коп. Позивач вважає, оскільки вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального Остапенка Є.М. від 11 червня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за №147045, є незаконним та протиправним, виконавчий напис підлягає визнанню його таким, що не підлягає виконанню, безпідставно стягнуті з неї на користь відповідача кошти у розмірі 50 846 грн. 20 коп. підлягають поверненню. На підставі викладеного ОСОБА_1 просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального Остапенка Є.М. від 11 червня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за №147045, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ “ФК “Дніпрофінансгруп” заборгованості у розмірі 93 640 грн. 84 коп.; стягнути з ТОВ “ФК “Дніпрофінансгруп” на користь ОСОБА_1 безпідставно стягнуті кошти за виконавчим написом Київського міського нотаріального Остапенка Є.М. від 11 червня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за №147045, у розмірі 50 846 грн. 20 коп.; стягнути з ТОВ “ФК “Дніпрофінансгруп” на користь ОСОБА_1 3028 грн. судового збору та 15000 грн. витрат на професійну правову допомогу. 
Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 09 жовтня 2024 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 . Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. від 11 червня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за №147045, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ “ФК “Дніпрофінансгруп” заборгованості у розмірі 93 640 грн. 84 коп. Стягнуто з ТОВ “ФК “Дніпрофінансгруп” безпідставно стягнуті кошти за виконавчим написом Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. від 11 червня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за №147045, у розмірі 50 846 грн. 20 коп. Стягнуто з ТОВ “ФК “Дніпрофінансгруп” на користь ОСОБА_1 судовий збір у загальному розмірі 3028 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 8 000 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
       В апеляційній скарзі ТОВ “ФК “Дніпрофінансгруп”  просить рішення суду від 09 жовтня 2024 року скасувати в частині розподілу витрат на правничу допомогу та ухвалити рішення про відмову у задоволенні стягнення з ТОВ “ФК “Дніпрофінансгруп” на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин у справі, порушення судом норм матеріального і процесуального права. 
       В іншій частині рішення суду не оскаржується.
       У відзиві на апеляційну скаргу представник  ОСОБА_1 - адвокат Климась Ю.І. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду від 09 жовтня 2024 року залишити без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи частково позовні вимоги  ОСОБА_1 суд першої інстанції посилався на їх доведеність та обґрунтованість в частині визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. від 11 червня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за №147045, про стягнення з ОСОБА_1  на користь ТОВ “ФК “Дніпрофінансгруп” заборгованості у розмірі 93 640 грн. 84 коп. та в частині стягнення  з ТОВ “ФК “Дніпрофінансгруп” безпідставно стягнуті кошти за виконавчим написом Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. від 11 червня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за №147045, у розмірі 50 846 грн. 20 коп., а також стягнув із ТОВ “ФК “Дніпрофінансгруп” на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 8000 грн., однак погодитися з такими висновками суду неможливо в частині розподілу витрат на правничу допомогу, оскільки суд дійшов них у порушення норм матеріального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України, є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення в цій частині.
       Положеннями ст. ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1)на професійну правничу допомогу; 2)пов`язані із залученням свідків,спеціалістів,перекладачів,експертів та проведенням експертизи; 3)пов`язані з витребуванням доказів,проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням,забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
       Згідно з ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
       Відповідно до ст.137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
       Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Відповідно до п.8 ч.2 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.
       Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
       У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №75/9215/15-ц вказано, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
       Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
       Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.
       Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.
       Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).
       Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі.
       Однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.
       У справі встановлено, правова допомога позивачу  ОСОБА_1 у цій справі надавалася на підставі договору №200 про надання правової допомоги від 30 грудня 2020 року Адвокатським бюро Станіслва Казанцева “Джастіс” (а.с.15).
       На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем  ОСОБА_1  було надано суду специфікацію №2 від 01 травня 2024 року до договору про надання правової допомоги №200 від 30 жовтня 2020 року, а не до договору від 30 грудня 2020 року; квитанцію до прибуткового касового ордера №01 від 01 травня 2024 року, відповідно до якої  ОСОБА_1 сплатила 15000 грн. за договором про надання правової допомоги №200 від 30 жовтня 2020 року (а.с.15, 16). 
       Таким чином, правова допомога позивачу ОСОБА_1 у цій справі надавалася на підставі договору №200 про надання правової допомоги від 30 грудня 2020 року, тоді як позивачем на підтвердження наданої їй правової допомоги надана специфікацію №2 від 01 травня 2024 року до договору про надання правової допомоги №200 від 30 жовтня 2020 року.
       Доказів на підтвердження укладення договору про надання правової допомоги №200 від 30 жовтня 2020 року позивачем суду не надано, відповідний договір про надання правової допомоги №200 від 30 жовтня 2020 року в матеріалах справи відсутній.
       Також доказів на підтвердження наданої правової допомоги позивачу на підставі договору №200 про надання правової допомоги від 30 грудня 2020 року матеріали справи не місять. Позивачем не було надано суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом за цим договором.
       Враховуючи викладене, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу понесених у суді першої інстанції у цій справі
       За таких обставин, апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 09 жовтня 2024 року скасувати в частині стягнення з ТОВ “ФК “Дніпрофінансгруп” на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у сумі 8000 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у стягненні з ТОВ “ФК “Дніпрофінансгруп” на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Дніпрофінансгруп” - задовольнити.
Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 09 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Дніпрофінансгруп”, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа Олександр Володимирович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню — скасувати в  частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Дніпрофінансгруп” на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн. 
У стягненні з Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Дніпрофінансгруп” на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу — відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 
у судовому засіданні 29 квітня 2025 року.

Повний текст постанови складено 30 квітня 2025 року.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді  М.О.Макаров

О.В.Свистунова