ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
09 квітня 2025 року 
м. Київ
 
справа № 289/245/23
провадження № 61-17457св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І.,
суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Пархоменка П. І.,
 
учасники справи:
заявник (боржник) - ОСОБА_1 ,
стягувач - ОСОБА_2 ,
суб`єкт оскарження - старший державний виконавець Радомишльського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Маліневська Т. В.,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи клопотання ОСОБА_2 , подане представником Бойком Володимиром Володимировичем , про відшкодування витрат на правову допомогута питання про судові витрати за наслідком касаційного перегляду справи за скаргою  ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Радомишльського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Маліневської Т. В., 
ВСТАНОВИВ:
У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Радомишльського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Маліневської Т. В. (далі - Радомишльський ВДВС, державний виконавець).
Просила суд визнати дії державного виконавця неправомірними та зобов`язати державного виконавця скасувати постанову про накладення штрафу від 11 січня 2023 року.
Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 06 червня 2023 року в задоволенні скарги відмовлено. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2 000,00 грн на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. 
Постановою Житомирського апеляційного суду від 08 листопада 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Радомишльського районного суду Житомирської області від 06 червня 2023 року в частині відмови у зобов`язанні державного виконавця скасувати постанову про накладення штрафу від 11 січня 2023 року в межах виконавчого провадження № 40560330 скасовано, а провадження в цій частині закрито. Зменшено розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 з 2 000,00 грн до 1 000,00 грн. У іншій частині ухвалу залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 26 лютого 2025 року клопотання ОСОБА_2 про закриття провадження у справі задоволено частково. Клопотання ОСОБА_1 про відступлення від висновків Верховного Суду залишено без задоволення. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Радомишльського районного суду Житомирської області від 06 червня 2023 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 08 листопада 2023 року в частині відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання дій державного виконавця неправомірними та про розподіл судових витрат скасовано. Провадження у справі № 289/245/23 в зазначеній частині закрито.В іншій частині постанову Житомирського апеляційного суду від 08 листопада 2023 року залишено без змін. Повідомлено  ОСОБА_1 , що розгляд цієї справи віднесений до юрисдикції адміністративного суду. Роз`яснено, що протягом десяти днів з дня отримання копії судового рішення заявник може звернутися до Верховного Суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією. 
В мотивувальній частині постанови вказано, що касаційний суд при прийнятті цієї постанови питання про судові витрати не вирішує, яке буде вирішене у випадку, якщо ОСОБА_1 не звернеться із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією в межах встановленого строку.
З такою заявою ОСОБА_1 до Верховного Суду в межах встановленого строку не звернулася.
У січні 2024 року представник ОСОБА_2 - Бойко Володимир подав до Верховного Суду клопотання, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 витрати на правову допомогу адвокатом Бойко В. В. у розмірі 8 000,00 грн на користь Бойко В. В. у суді касаційної інстанції. 
Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини 1, 2 статті 133 ЦПК України).
Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 
Порядок розподілу витрат у разі в разі закриття провадження у справі визначено нормами статті 142 ЦПК України.
У частинах п`ятій-шостій статті 142 ЦПК України передбачено, що в разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У випадках, встановлених частинами третьою-п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову в зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.
Згідно з частиною дев`ятою статті 141 ЦПК України в випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, необхідно довести, а суду - встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені під час розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема, чи діяв позивач недобросовісно, пред`явивши позов; чи систематично протидіяв правильному вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується. Тобто стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу, в разі залишення позову без розгляду можливе лише в випадку встановлення необґрунтованості дій позивача. Поняття «необґрунтованість дій позивача» не є тотожнім таким поняттям як «зловживання правом», «неправомірність дій» або ж «встановлення того, що спір виник внаслідок необґрунтованих дій позивача», «необґрунтовані дії позивача» не тотожні поняттю «необґрунтований позов», адже законодавець свідомо визначив саме підставу як дію позивача і яка / які є необґрунтованими, а не заяву по суті спору - позов (див., зокрема, постанови Верховного Суду від 20 червня 2023 року в справі № 925/1372/21, від 11 травня 2023 року в справі № 921/811/21, від 25 квітня 2023 року в справі № 924/341/22, від 14 травня 2024 року в cправі № 916/3278/21, від 25 квітня 2024 року в справі № 903/1079/23). 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2024 року у справі № 921/357/20 (провадження № 12-48гс24) вказано:
«68. У разі відсутності спеціальної норми, яка регулює певні випадки завершення провадження на стадії судового контролю за виконанням судового рішення, суди мають керуватись загальними нормами, що регулюють розподіл судових витрат (глава 8 «Судові витрати» ГПК України).
69. Отже, положення статті 344 ГПК України повторюють загальне правило розподілу судових витрат та визначають, що за наслідками розгляду скарг у порядку судового контролю за виконанням судових рішень судові витрати також підлягають розподілу, а правила цього розподілу визначаються нормами, що регулюють розподіл судових витрат (зокрема, статті 129, 130 ГПК України) та стосуються всіх видів судових витрат на будь-якій стадії процесу.
76. Отже, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що як стаття 129 ГПК України, так і стаття 130 ГПК України містяться в главі 8 «Судові витрати», яка є частиною розділу I «Загальні положення» ГПК України, що вказує на те, що правила зазначених статей стосуються усіх стадій процесу, в яких такі витрати можуть виникнути.
77. Згідно з положеннями статті 130 ГПК України (статті 142 ЦПК України) розподіл витрат проводиться судом і в тому випадку, коли судове рішення по суті спору не приймається (у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду).
80. Оскільки норма частини п`ятої статті 130 ГПК України не встановлює конкретні критерії для оцінки дій позивача на предмет обґрунтованості / необґрунтованості, то таку оцінку слід проводити суду у кожній справі окремо, відповідно до встановлених обставин перебігу спірних правовідносин. Така позиція викладена у додатковій постанові Верховного Суду від 26.05.2022 у справі № 905/460/21.
82. Отже, у разі закриття провадження за скаргою або залишення скарги без розгляду на стадії судового контролю за виконанням судових рішень, державний (приватний) виконавець, посилаючись на частину п`яту статті 130 ГПК України, може заявити вимоги про компенсацію понесених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій особи, яка оскаржувала його рішення, дії чи бездіяльність.
98. Отже, необґрунтованість дій скаржника у цій справі не доведена приватним виконавцем, який звернувся з заявою про відшкодування витрат на правничу допомогу, та не встановлена судами першої та апеляційної інстанцій в межах розгляду цієї справи, що свідчить про неправильне застосування судами приписів статті 130 ГПК України.
99. Зважаючи на викладене, у задоволенні заяви приватного виконавця Щербакова І. М. про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат потрібно відмовити».
Оскільки судами у справі не встановлено обставин, які б свідчили про необґрунтованість дій ОСОБА_1 при розгляді цієї справи, така необґрунтованість не доведена  ОСОБА_2 , яка зверталася з заявами про відшкодування витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції та при касаційному перегляді справи, тому немає підстав для стягнення з  ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу, понесених ОСОБА_2 , з урахуванням приписів статті 142 ЦПК України.
Оскільки Верховний Суд провадження у справі в частині відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання дій державного виконавця неправомірними закрив, а в іншій частині постанову апеляційного суду залишив без змін, судовий збір, сплачений за подання касаційної скарги, покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.
Керуючись статтями 141, 142, 270, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотань ОСОБА_2 про відшкодування витрат на правову допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції та переглядом справи у суді касаційної інстанції відмовити.
Додаткова постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Головуючий                                                                             В. І. Крат
 
Судді:                                                                                       Д. А. Гудима
 
І. О. Дундар
 
                                                                                                Є. В. Краснощоков
 
П. І. Пархоменко