ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  
21 травня 2025 року
м. Київ
справа № 757/23350/23
провадження № 61-17235св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., 
Лідовця Р. А.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач -     ОСОБА_2 , 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_3 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 листопада 2024 року у складі колегії суддів: Остапенко В. О., Бондар Я. М., Зубакової В. П.,
ВСТАНОВИВ:
1.            Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2023 року   ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_3 
про стягнення заборгованості за договором про надання послуг.
Позовна заява мотивована тим, що 10 лютого 2016 року ОСОБА_3 , як довіритель, уклав із ним, як повіреним, договір доручення, посвідчений і зареєстрований за № 72 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грек А. В. Відповідно до підпункту 1.1 цього договору повірений зобов`язується представляти інтереси довірителя у державних органах, підприємствах, установах та організаціях всіх форм власності, судових органах, у правоохоронних органах, прокуратурі та у державній виконавчій службі Міністерства юстиції України з питань виконання рішення суду, яке набрало законної сили, стосовно недоотриманої одноразової грошової допомоги за фактом настання у довірителя інвалідності ІІ групи, що сталася унаслідок виконання обов`язків військової служби, у розмірі 243 000 грн. За змістом підпункту 4.1 договору довіритель за здійснення представництва сплачує повіреному винагороду у розмірі 50 відсотків від грошових коштів, які будуть фактично отримані довірителем у рахунок сплати допомоги, розмір якої зазначено 
у підпункті 1.1 цього договору. Вони погодили, що згідно з підпунктом 4.2 договору довіритель повинен сплатити винагороду, вказану у підпункті 4.1, не пізніше десяти робочих днів з дати зарахування коштів на банківський рахунок довірителя чи з дати отримання коштів в інший спосіб. У разі невиконання підпункту 4.2 цього договору чи відмови довірителя від сплати повіреному винагороди в обсязі, визначеному в підпунктах 4.1, 4.5 цього договору, довіритель сплачує повіреному пеню у розмірі 2 відсотків від загальної суми винагороди за кожен прострочений день, починаючи з дня, визначеного у підпункті 4.2 цього договору, як передбачено умовами підпункту 5.1 договору.
07 листопада 2016 року відповідач отримав суму у розмірі 243 600 грн одноразової грошової допомоги. 
У зв`язку з вищевказаними обставинами відповідач, як довіритель, зобов`язаний був сплатити 50 процентів від отриманої суми на його користь, як повіреного, відповідно до умов договору доручення. 
Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03 лютого 2023 року у справі № 211/129/18-ц його зустрічний позов до ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Грек А. В., про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на його користь заборгованість у розмірі 121 800 грн, інфляційні втрати у розмірі 
36 832,17 грн, три відсотки річних у розмірі 9 009,86 грн, пеню у розмірі 5 000 грн.
Вказане судове рішення виконане ОСОБА_3 11 квітня 2023 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, що підтверджується квитанцією від 11 квітня 
2023 року. 
Таким чином, відповідачем сплачено на його користь основну суму заборгованості за договором доручення, а також інфляційні втрати, 3 % річних та пеню за період до 13 квітня 2019 року, а тому підлягають стягненню інфляційні втрати, 3 % річних та пеня за період з 14 травня 2019 року по 10 квітня 2023 року.
З врахуванням викладеного ОСОБА_1  просив суд стягнути з відповідача 
на його користь загальну суму коштів у розмірі 1 967 415,23 грн, що виникла 
у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем договору доручення 
від 10 лютого 2016 року, з яких: 62 793,59 грн - інфляційні втрати, 14 285,64 грн - 
3 % річних та 1 890 336 грн - пеня.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції 
Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 серпня 2024 року у складі судді Ткаченко С.В. позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 збитки 
від інфляції у розмірі 3 816,25 грн та 3 % річних у розмірі 950,71 грн. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач, як кредитор, втратив право нараховувати пеню, оскільки пред`явив вимогу до відповідача про погашення боргу за відповідним договором, тобто кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору. 
Обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за період з 03 лютого 2023 року, тобто з дати ухвалення судового рішення про стягнення відповідної заборгованості, по 11 квітня 2023 року, дату виконання цього судового рішення. 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 листопада 2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 
задоволено частково. Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 серпня 2024 року скасовано. Ухвалено нове судове рішення. Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , у зв`язку з несвоєчасним виконанням ОСОБА_3 вимог договору доручення від 10 лютого 2016 року,суму інфляційних втрат, яка за період з 14 травня 2019 року по 10 квітня 2023 року становить 
62 793,59 грн, суму 3 % річних, яка за період з 14 травня 2019 року 
по 10 квітня 2023 року становить 14 285,64 грн та пеню у розмірі 3 000 грн. 
У задоволенні решти позовних вимог  ОСОБА_1 до  ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що відповідно до договору доручення він не містить умов щодо його припинення, довіритель ОСОБА_3 не виконав підпункти 4.1 і 4.2 договору доручення до 11 квітня 2023 року, тому настала відповідальність, визначена його умовами у підпункті 5.1 та згідно з статтею 625 ЦК за період з 14 травня 2019 року по 10 квітня 2023 року.
Відповідно до розрахунку, здійсненого позивачем, який перевірено апеляційним судом, за період з 14 травня 2019 року по 10 квітня 2023 року з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 62 793,59 грн - інфляційних втрат, 
14 285,64 грн - 3 % річних та 1 890 336 грн - пені.
Апеляційний суд дійшов висновку про те, що оскільки розмір пені за розрахунком позивача становить 1 890 336 грн, що перевищує суму боргу 77 079,23 грн у двадцять чотири рази, а відповідач є особою з інвалідністю ІІ групи, ветераном війни, тому згідно з положеннями частини третьої статті 551 ЦК України справедливим є зменшення пені до 3 000 грн.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі  ОСОБА_3 просить оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати й залишити у силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2025 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 757/23350/23 
з Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Підставою відкриття касаційного провадження зазначено пункти 1, 
4 частини другої статті 389 ЦПК України та абзац четвертий пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України.
У березні 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 квітня 2025 року справу за зазначеним позовом призначено до розгляду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд, стягуючи інфляційні втрати і 3 % річних за весь період із моменту подання позову, неправильно застосував положення статті 625 ЦК України, що регулює обов`язковість сплати боргу у разі порушення грошового зобов`язання.
Апеляційний суд фактично стягнув пеню за весь період з моменту подання позову, що не відповідає положенням закону. Вказував про те, що нарахування збитків обмежується трьома роками, проте апеляційний суд застосував це правило до більш тривалого періоду, а саме за весь період зобов`язання, без належного правового обґрунтування. Це порушення призвело до незаконного збільшення стягнутої суми.
Районний суд вірно врахував саме період після ухвалення рішення суду про стягнення заборгованості та ухвалив законне рішення. 
Відповідач та його представник не приймали участь в розгляді справи апеляційним судом, оскільки не мали на це можливості, про що вони подали відповідні заяви, разом з тим суд апеляційної інстанції ухвалив судове рішення без забезпечення їм можливості надати пояснення чи заперечення. 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У лютому 2025 року представник  ОСОБА_1 - ОСОБА_6 подав відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувана постанова апеляційного суду є законною і обґрунтованою, доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на їх законність не впливають. Стягнення з  ОСОБА_3 заборгованості є мірою його відповідальності за безпідставне невиконання ним взятих на себе за договором зобов`язань.  
Безпідставними є посилання відповідача на те, що стягнення заборгованості обмежується трьома роками, оскільки у період дії в Україні воєнного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк його дії. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
10 лютого 2016 року між ОСОБА_3 , як довірителем, та ОСОБА_1 , як повіреним, укладено договір доручення, посвідчений і зареєстрований за № 72 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грек А. В.
Відповідно до підпункту 1.1 вказаного договору повірений зобов`язується представляти інтереси довірителя у державних органах, підприємствах, установах та організаціях всіх форм власності, судових органах, у правоохоронних органах, прокуратурі та у державній виконавчій службі Міністерства юстиції України з питань виконання рішення суду, яке набрало законної сили, стосовно недоотриманої одноразової грошової допомоги за фактом настання у довірителя інвалідності ІІ групи, що сталася внаслідок виконання обов`язків військової служби, у розмірі 243 000 грн.
За змістом підпункту 4.1 договору довіритель за здійснення представництва сплачує повіреному винагороду у розмірі 50 відсотків від грошових коштів, які будуть фактично отримані довірителем у рахунок сплати допомоги, розмір якої зазначено у підпункті 1.1 цього договору.
Згідно з підпунктом 4.2 договору довіритель повинен сплатити винагороду, вказану у підпункті 4.1, не пізніше десяти робочих днів з дати зарахування коштів на банківський рахунок довірителя чи з дати отримання коштів в інший спосіб.
У випадку, якщо внаслідок судових рішень не настало право отримання допомоги, у розмірі зазначеному у підпункті 1.1 цього договору, повірений не має права вимагати сплати собі будь-якої винагороди, а довіритель компенсації або відшкодування витрат від повіреного, відповідно до підпункту 4.3 договору, довіритель виплачує повіреному винагороду за даним договором одноразово - готівкою.
Згідно з підпунктами 4.4, 4.5 договору у разі отримання довірителем допомоги частинами довіритель виплачує повіреному 50 відсотків від кожної отриманої частини, при цьому, у випадку зміни групи інвалідності у довірителя сума винагороди, вказаної у підпункті 4.1 цього договору, є незмінною, незважаючи на додаткові виплати, які пов`язані зі змінами групи інвалідності.
У разі невиконання підпункту 4.2 цього договору чи відмови довірителя від сплати повіреному винагороди в обсязі, визначеному в підпунктами 4.1, 4.5 цього договору, довіритель сплачує повіреному пеню у розмірі 2 відсотків від загальної суми винагороди за кожен прострочений день, починаючи з дня, визначеного у підпункті 4.2 цього договору (підпункт 5.1 договору).
Згідно з підпунктом 5.2 договору у разі розірвання довірителем в односторонньому порядку цього договору до дня зарахування коштів на банківський рахунок довірителя чи дня отримання довірителем коштів в іншій спосіб, довіритель сплачує повіреному винагороду, яку визначено підпунктом 4.1 цього договору, на наступний робочий день після розірвання цього договору, а також сплачує повіреному пеню в розмірі 2 відсотків від загальної суми винагороди за кожен прострочений день цього зобов`язання.
Відповідно до підпункту 5.3 договору датою розірвання цього договору є день отримання стороною письмового повідомлення, яке має бути направлено стороною цього договору цінним листом з описом.
Пунктом 7 договору передбачено перелік форс-мажорних обставин, за яких сторони частково або повністю звільняються від виконання зобов`язань по даному договору при неможливості їх виконання з причини, незалежних від їхнього волевиявлення, у тому числі при встановленні обмежень банківськими установами незалежно від волі довірителя.
Згідно з підпунктами 7.2, 7.3 договору підставою для звільнення від відповідальності визнаються обставини, які викликані подіями, що є незалежними від волевиявлення сторін та яких не могла б уникнути добросовісна сторона. Ці обставини виникли після укладення даного договору та перешкоджають її повному або частковому виконанню. Такими подіями непереборної сили вважаються: війна та військові дії, повстання, мобілізація, страйк, епідемія, пожежа, дорожні пригоди, природні катастрофи, акти органів влади, які випливають на виконання зобов`язань по даному договору та всі інші події, які суд визнає подіями непереборної сили.
Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03 лютого 2023 року у справі № 211/129/18-ц зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя 
особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Грек А. В., про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості у розмірі 121 800 грн, суму інфляційних втрат - 36 832,17 грн, суму трьох відсотків річних - 9 009,86 грн, суму пені - 
5 000 грн.
Вказаним судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_3 не виконав умови підпунктів 4.1 і 4.2 договору доручення, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу міста Києва Грек А. В. і зареєстрованого за № 72, тому настає відповідальність, визначена умовами цього договору у підпункті 5.1 та згідно з статтею 625 ЦК України.
Зазначене судове рішення виконане ОСОБА_3 11 квітня 2023 року у рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1, що підтверджується квитанцією 
від 11 квітня 2023 року.
2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Касаційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувана постанова апеляційного суду вищезазначеним вимогам закону не відповідає. 
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У частинах першій та другій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні
та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася
до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частина друга статті 509 ЦК України).
Частиною другою статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов`язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості (частина третя стаття 509 ЦК України).
Принцип належного виконання договору полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; 
у належний строк (термін); у належному місці.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).
В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі 
№ 902/417/18 (провадження № 12-79гс19) вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. 
Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі      статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову (див.: постанова Великої Палати Верховного Суду від 8 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц, провадження № 14-254цс19).
Відповідно частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 903 ЦК України).
Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 проценти річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), 
від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).
У частині четвертій статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін 
(частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування 
(частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). 
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Ураховуючи викладене, апеляційний суд у порушення вищевказаних положень закону не звернув уваги на те, що позивач використав право вимоги щодо повернення суми за договором доручення від 10 лютого 2016 року, а саме звернувся до суду з відповідним позовом, який частково задоволено заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03 лютого 2023 року у справі 
№ 211/129/18-ц, тобто такими діями ОСОБА_1 , як кредитор, на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору. 
Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач втратив право нараховувати передбачену договором доручення пеню. 
Подібні за змістом правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження 
№ 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження 
№ 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження 
№ 14-318цс18).
Районний суд дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки заочне рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03 лютого 2023 року у справі 
№ 211/129/18-ц про стягнення заборгованості за договором доручення 
від 10 лютого 2016 року ним виконано лише 11 квітня 2023 року, тобто допущено прострочення грошового зобов`язання перед позивачем. 
Отже, Верховний Суд погоджується з висновком районного суду про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за період з 03 лютого 2023 року, тобто з дати ухвалення заочного рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03 лютого 2023 року у справі № 211/129/18-ц про стягнення відповідної заборгованості за договором доручення від 10 лютого 2016 року, по 11 квітня 2023 року, дату виконання цього судового рішення. 
Таким чином, постанова апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням у силі судового рішення суду першої інстанції.
Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції ухвалив судове рішення без забезпечення їм можливості надати пояснення чи заперечення, на увагу не заслуговують, оскільки апеляційний суд належним чином повідомив відповідача про дату, час і місце розгляду справи, тобто у цій частині не було допущено порушення норм процесуального права (статті 366, 372 ЦПК України).
Доводи відзиву про безпідставність посилань відповідача на те, що стягнення заборгованості обмежується трьома роками, оскільки у період дії в Україні воєнного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк його дії, на увагу не заслуговують, так як положення цього закону стосуються трудових правовідносин, тому не поширюються на правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі. 
Згідно зі статтею 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Керуючись статтями 400, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 листопада 2024 року скасувати, рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 серпня 2024 року залишити у силі.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                   Д. Д. Луспеник
 
Судді:                                                                             І. Ю. Гулейков
 
                                                                                      Б. І. Гулько
 
                                                                                      Г. В. Коломієць
 
                                                                                      Р. А. Лідовець